Tudomány és kutatás

a Klimo Könyvtárban

Konferencia a Pécsi Tudományegyetem Egyetemi Könyvtárában

2006. szeptember 26.

„...használd ezta könyvtárat ... a haza tisztességére

és oltalmára, magad és mások hasznára.”

Szerkesztette:

Schmelczer-Pohánka Éva

Pécs, 2014

Az elektronikus változatot készítette:

Ambrus Attila József

ambrusa@lib.pte.hu

Második, átdolgozott elektronikus kiadás

© PTE Egyetemi Könyvtár és Tudásközpont, 2014

ISBN 978-963-642-670-5 (mobi)

Az eredeti megjelenés impresszuma:

A kötet megjelenését támogatta:

Az Oktatási és Kulturális Minisztérium

Nemzeti Kulturális Alapprogramja

és a Pécsi Tudományegyetem Egyetemi Könyvtára

Angol nyelvi lektor:

Hartvig Gabriella

Print ISBN 978-963-642-155-7

A Pécsi Egyetemi Könyvtár kiadványai 4.

Print ISSN 1587-5202

Szerkesztette: Pohánka Éva

Kiadja a Pécsi Tudományegyetem Könyvtára

© PTE Egyetemi Könyvtár, 2007

Felelős kiadó: Dr. Fischerné dr. Dárdai Ágnes

Nyomdai munkák: B&D Stúdió

Nevezd meg! - Ne add el! - Így add tovább!

2.5 Magyarország (CC BY-NC-SA 2.5 HU)

A dokumentum az ingyenesen elérhető

Sigil e-book editorral készült! (https://code.google.com/p/sigil/).

Tartalomjegyzék

BORÍTÓ

CÍMLAP, IMPRESSZUM

TARTALOMJEGYZÉK

A KÖTET SZERZŐI

ELŐSZÓ

RAÝMAN JÁNOS: KLIMO GYÖRGY HÍRES ÉREMGYŰJTEMÉNYE

F. DÁRDAI ÁGNES: RÉGI TANKÖNYVEK A HAJDANI PÉCSI PÜSPÖKI KÖNYVTÁRBAN

HARTVIG GABRIELLA: ANGOLSZÁSZ MUNKÁK A KLIMO-GYŰJTEMÉNYBEN

SCHMELCZER-POHÁNKA ÉVA: ADALÉKOK KLIMO FERENC VITATÉZISEINEK KIADÁSTÖRTÉNETÉHEZ

TENGELY ADRIENN: A PÉCSI PAPSÁG NÉZETEI A NŐKÉRDÉSRŐL A SZÁZADELŐN

VASS ÉVA TÜNDE – JANKOVITS LÁSZLÓ: NEMZETI PLUTARKUS

CSÓKA-JAKSA HELGA: PATKOVICS JÓZSEF TEVÉKENYSÉGE ÉS KÖNYVTÁRA A KLIMO-GYŰJTEMÉNYBEN

KIRICS MÁRTA: A KLIMO-GYŰJTEMÉNY KÉT MUZEÁLIS KÖTETÉNEK RESTAURÁLÁSA

BÉKÉSI-MARTON CSABA: TÖRTÉNETI NÉPÉNEK-DALLAMOK A KLIMO KÖNYVTÁRBAN

A kötet szerzői

BÉKÉSI-MARTON CSABA

tanár, a Hírës Pannónia Régizenei Együttes vezetője

CSÓKA-JAKSA HELGA

könyvtáros, Pécsi Tudományegyetem Központi Könyvtár

PROF. DR. F. DÁRDAI ÁGNES

főigazgató, Pécsi Tudományegyetem Egyetemi Könyvtár, törzstag, egyetemi tanár "Oktatás és Társadalom" Neveléstudományi Doktori Iskola

DR. HARTVIG GABRIELLA, PhD.

egyetemi docens, Pécsi Tudományegyetem Bölcsészettudományi Kar Angol Nyelvű Irodalmak és Kultúrák Tanszéke

DR. JANKOVITS LÁSZLÓ, PhD.

egyetemi docens, tanszékvezető, Pécsi Tudományegyetem Bölcsészettudományi Kar Klasszikus Irodalomtörténeti és Összehasonlító Irodalomtudományi Tanszék

KIRICS MÁRTA

műhelyvezető főrestaurátor, tanácsos, Magyar Nemzeti Levéltár Baranya Megyei Levéltára, Pécs

DR. SCHMELCZER-POHÁNKA ÉVA, PhD.

osztályvezető, főkönytáros, Pécsi Tudományegyetem Központi Könyvtár Történeti Gyűjtemények Osztálya

RAÝMAN JÁNOS

okleveles vegyészmérnök

DR. TENGELY ADRIENN, PhD.

főiskolai docens, Eszterházy Károly Főiskola Andragógiai és Közművelődési Tanszék, Eger

VASS ÉVA TÜNDE

PhD-hallgató, Pécsi Tudományegyetem Bölcsészettudományi Kar Irodalomtudományi Doktori Iskola

Előszó

„...használd ezt a könyvtárat... a haza tisztességére és oltalmára, magad és mások hasznára.” Ezt a mottót választottuk akkor, amikor elhatároztuk, hogy „Tudomány és kutatás a Klimo Könyvtárban” címmel tudományos konferenciát szervezünk 2006 szeptemberében. Konferenciánk nem volt előzmény nélküli, hiszen 2001-ben a Klimo Könyvtár frissen megjelent betűrendes katalógusának megjelenése kapcsán először szerveztünk olyan tudományos szimpóziumot, amellyel azt kívántuk bizonyítani, hogy a különféle tudományterületek művelői – jogászok, történészek, botanikusok vagy könyvtárosok – találnak kutatásra érdemes témát a Klimo-gyűjteményben. Az akkor elhangzott előadások, majd a konferencia-kötetben megjelent írások ékes bizonyítékát adták annak, hogy a hajdani püspöki könyvtár állománya nem holt anyag, hanem a tudás olyan tárháza, amelyben a ma kutatója is talál feldolgozásra méltó témát.

Az öt évvel későbbi, a jelen kötet alapjául szolgáló konferenciát is a fentiek szellemében szerveztük, kiegészítve azonban újabb szempontokkal. Az egyik, hogy e kötet 2007-es megjelentetésével méltó módon emlékezünk a névadó püspök, Klimo György halálának 230. évfordulójára, akinek könyvtáralapító történelmi érdemei vitathatatlanok. Klimo püspök a kezdeti lépéseket iniciálta, amikor tudatos könyvtárszervező munkával, és tervszerű, nagyvonalú gyarapítással egy leendő egyetem minden fakultásának oktatási és tanulási igényeit szem előtt tartva az akkori tudományok szinte minden szakterületéről a legfontosabbnak ítélt munkákat szereztette be régi és korabeli szerzőktől.

A gyűjtemény – hála az elődök nagyvonalú könyvtárpártolásának – mára a Pécsi Tudományegyetem Egyetemi Könyvtárának legnagyobb és legértékesebb különgyűjteményévé vált, és hűen eredeti funkciójához ma is a tudományos kutatásokat szolgálja. A pécsi Egyetemi Könyvtár mindenkori vezetése nagy figyelmet fordított és fordít ma is e páratlan gyűjtemény ápolására, a könyvtár történetének, valamint a könyvtárban található egyéb kultúrtörténeti kincsek kutatására, feltárására. E kulturális értékeket közkincsként tárjuk nemcsak a szűkebb szakmai, hanem a szélesebb közvélemény elé is. Ennek szellemében fogunk csatlakozni a Pécs-Európa Kulturális Fővárosa programjához, hiszen mind a felvezető években, mind pedig 2010-ben az Egyetemi Könyvtár csatlakozását a kulturális főváros programjaihoz mindenek előtt a Klimo Könyvtárhoz kötődő kiállításokkal, rendezvényekkel, és 2010-ben egy újabb könyv-, és könyvtártörténeti konferenciával fogjuk megvalósítani.

Ajánlom tehát a Tisztelt Olvasó figyelmébe a legutóbbi Klimo-konferenciánkon elhangzott előadások szerkesztett tanulmányait, remélve, hogy ezen írások betekintést adnak nemcsak a hajdani püspöki könyvtár páratlan gazdagságába, hanem azt is bizonyítják, hogy kutatóink munkájukkal hozzájárulnak a Pécsi Tudományegyetem küldetésnyilatkozatában megfogalmazott tudományos minőség közvetítéséhez is.

Pécs, 2007. március

Dr. Fischerné dr. Dárdai Ágnes főigazgató

Pécsi Tudományegyetem Egyetemi Könyvtár

Raýman János:

Klimo György híres éremgyűjteménye

A püspök

Klimo György egyszerű jobbágyszülők gyermekeként[1] 1710. április 4-én látta meg a napvilágot, a hajdani Nyitra vármegyében lévő Lopassó (Lopasov) nevű kis faluban. A középiskolai tanulmányait és a papneveldét Nagyszombaton végezte meglehetősen nehéz körülmények között. Még pécsi püspök korában is kegyelettel őrizte azt a bögréjét, amelybe iskolás korában, különböző családoktól élelmet kapott. 1735-ben Esztergomban szentelték pappá. Rövidesen Klobusiczky Ferenc érseki helynök titkára lett, akinek nagy szerepe volt könyvszeretetének, régiségek utáni érdeklődésének kialakulásában. 1737-ben már pozsonyi kanonok, majd 1741-ben az esztergomi káptalan tagja, és mint nyitrai főesperes rövidesen elnyerte a novii címzetes püspöke rangot. Bécsben az udvari kancellária magyar ügyeinek tanácsosává nevezték ki.

1748-ban Berényi Zsigmond püspök (1740-1748) halálával megüresedett a pécsi püspöki szék. Bár Baranya vármegye Fonyó Sándort, a korábbi helynök-nagyprépostot javasolta az uralkodónak, de Mária Terézia 1751. július 30-án Klimot nevezte ki pécsi püspöknek, majd 1752. március 5-én, hajdani mentora, Klobusiczky Ferenc – akkor már kalocsai érsek – szentelte püspökké. Mint pécsi püspök, egyúttal Baranya és Tolna vármegyék főispánja is volt. Ezt a tisztséget viselte 1777. május 2-án bekövetkezett haláláig. (1. kép)

1. kép

Nowotarski István Klimo domborműve

Klimo a pécsi püspöki tekintély és méltóság helyreállítása érdekében XIV. Benedek pápától, a királynő támogatásával, kérte az évszázadokkal korábban Kalán (1188-1218) pécsi püspök számára adományozott érseki pallium viselését és a kereszt elővitelének kiváltságát felújítani, továbbá azt püspök utódai számára is megadni. A Szentszék nagyrabecsülésének jele volt, hogy a szokatlan kérelmet teljesítették, és 1755. június 29-én ünnepélyes szertartás közepette. Klimo átvehette az érseki palliumot. Utódai ma is viselik.

Püspökségének idejében is folyt Pécs város küzdelme a földesúri, a püspöki uralom alóli felszabadulásért. Ezt a küzdelmet, és ebben Klimo szerepét már többen, több szempontból is elemezték. Végső eredményként Klimo halála után Mária Terézia megadta a város kiváltságait.

A barokk főpap széleskörű egyházszervező és kulturális tevékenysége mellett sokat áldozott a pécsi püspöki palota és a mecseknádasdi püspöki nyaraló gazdag, művészi ízléssel történő berendezésére.

De azt is célul tűzte ki, hogy Pécs városát újra egy országos műveltségi központtá teszi. Dédelgetett vágya volt, hogy Nagy Lajos király és neves elődje Vilmos püspök (1360-1374) nevéhez fűződő pécsi egyetemet feltámasztja halottaiból.

Ennek előkészítéséhez az első lépés volt könyvgyűjteményének alapítása, amelyet nyilvános könyvtárrá tett. A nagyvonalúan és sok áldozattal létrehozott könyvtár a kor tudományos irodalmának szinte minden területére kiterjesztette gyűjtési körét, még a reformáció irodalmából is megszerezett munkákat. De a nagy célt szolgálta többek között az is, hogy nyomdát, papírmalmot alapított, csillagvizsgálót hozott létre.

Könyvtárát utódai idejében is fejlesztették. 1923-ban, amikor Pécs befogadta a Pozsonyból menekült Erzsébet Egyetemet, gróf Zichy Gyula pécsi püspök (1905-1926), az egyetem használatába adta a nevezetes könyvtárat, amely ma a Pécsi Egyetemi Könyvtár Klimo-gyűjteménye. Ezzel megvalósult a hajdani püspök álma. Pécs egyetemi város lett és megkapta a számára oly nagy szeretettel és előrelátással létesített könyvtárat.

A pénzgyűjtemény

Klimo a nagyvonalúan létrehozott könyvtárban kiemelkedő értékű és fontosságú éremgyűjteményt is létesített. Személyes érdeklődése mellett a kor szokásait is követte ezzel. A gyűjtemény létéről számos helyen olvasható néhány sor, de magáról a gyűjteményről alig találni valamit. Legfeljebb az vált ismertté, hogy az éremgyűjteményt, röviddel Klimo halála után kirabolták és ezzel, szinte teljesen megsemmisült.

Klimo éremtárában a nagy gonddal és hozzáértéssel válogatott, kiváló állapotú és nagy értékű arany- és ezüstpénzek számát Csajághy Károly[2] 3000 darabra becsülte. De több adatot az éremtár kirablásán kívül ő sem közölt.[3]

Faicser Klimo halotti beszédében is megemlékezett a görög és római érmek nagybecsű gyűjteményéről.[4]

Az éremgyűjtemény a könyvtárban kapott helyet és a könyvtár mindenkori őrének volt a gondjaira bízva.

A római pénzgyűjtemény katalógusát Entz Géza is megemlítette, de ez sem szakírók, sem a tömegtájékoztatás résztvevői útján nem tudott közismertté válni.[5]

A vaskos, kézzel írott katalógus ma is meg van és érdekessége, hogy a könyvtár kötetei közé sorolták be.[6] A félbőr kötésű könyvbe az éremgyűjteményben elhelyezett római pénzeket jegyezték be folyamatosan.

Az első oldalakon, olasz nyelvű feljegyzések találhatók római pénzekről és azok árairól. Egyes bejegyzésekben az ezüst és bronz pénzek árát velencei lírában adták meg, amely akkor négy garast ért. Néhány római arany értéke eszkudóban szerepel, amelynek értékét hét és fél aranyforintra taksálta a feljegyzés készítője. A jegyzék első 33 oldala olasz nyelvű, majd latinul folytatódik egészen a katalógus végéig.

Az érmeket tartalmazó katalógus a 61. oldalon kezdődik, de már más személy kézírásával. Külön választották az arany- és az ezüstpénzek jegyzékét. Bejegyzésük sorrendje az uralkodók időrendjét követi. Kr. e. 1. századtól a Kr. u. 5. századig. Az első uralkodó Rex Juba (Juba Pater) Numidia királyának pénze.

A katalógusban a leírás a pénzkibocsátó uralkodó nevével kezdődik. De a név alatt az egész oldalt függőleges vonallal kettéosztották, az első oszlopban az érem előoldalának leírása, a másikban a hátoldal jellemzői kerültek. Úgy látszik, hogy nem utólag készített leltárjegyzék, hanem a gyűjtemény gyarapodását is követő, áttekinthető katalógus. Ezért időnkét új szereplővel bővült az uralkodók névsora, előfordul, hogy egy-egy uralkodó neve kétszer is szerepel, mert a szaporulat meghaladta az eredetileg fenntartott üres helyet. Tehát a jegyzéket kezdettől, néha más írással, más tintával és más pontossággal, de folyamatosan vezették.

Az alábbi személyek nevével találunk pénzeket besorolva: Juba, Pompeius, Julius Caesar, Marcus Antonius, Lepidus, Augustus, Agrippa, Tiberius, Drusus Germanicus, Antonia, Drusus Tiberius fil., Germanicus, Agrippa Germanici, Caligula, Nero, Poppeia, Galba, Vitellius, Vespasianus, Domitilla, Titus, Julia Titi, Domitianus, Nerva, Traianus, Marciana, Matidia, Hadrianus, Sabina, Aelius, Lucilla, Antoninus Pius, Faustina sen., Marcus Aurelius, Faustina jun., Lucius Verus, Commodus, Crispiana, Pertinax, Didius Julianus, Didia Clara, Pescennius Niger, Clodius Albinus, Severus Septimus, Julia Domna, Caracalla, Plautilla, Geta, Macrinus, Diadumenianus, Elagabalus, Julia Paula, Julia Maesa, Julia Soaemias, Severus Alexander, Julia Mammaea, Orbiana, Maximinus Thrax, Maximus, Balbinus, Pupienus, Gordianus, Philippus sen., Otacilia, Philippus jun., Decius, Herenniaus Etruscus, Hostilianus, Trebonianus Gallus, Volusianus, Aemilianus, Mariniana, Gallienus, Salonina, Saloninus, Valerianus, Postumus, Claudius Gothicus, Quitillus, Aurelianus, Severina, Vabalathus, Tacitus, Probus, Carus, Numerianus, Diocletianus, Maximianus Herculius, Constantius, Helena, II. Severus, Maximinus Daia, Maxcentus, Licinius, Constantinus Magnus, Fausta, Crispus, Delmatius, II. Constantinus, Constans, Magnentius, Vetranio, II. Constantius, Julianus Apostata, Jovianus, Valens, Gratianus, Theodosius, Honorius, Arcadius. Tekintélyes sorozat. (2. és 3. kép)

2-3. kép

Hadrianus aranya és Antoninus Pius aranya

A hosszú felsorolásban 680 ezüstpénz, és 850 aranypénz sorakozik. Többnyire minden uralkodónak egy-két arany és ezüst verete található, de egyeseknél ez is felszaporodik.

A 400-419. oldalra kerültek a köztársaság korából származó pénzek betűrendben Aburiatól Volteiaig, összesen 55 név, 68 érmével szerepel. A katalógus végén a felvett érmékről még egy befejezetlen névmutató is található.

Érdekessége miatt megjegyezzük, hogy feltehetőleg irodalmi adatok alapján, néhány tucat pénznek ritkaságát is megjelölték R, RR és RRR fokozatokkal. A gyűjtők még ma is így jelölik a ritkaság fokozatait.[7] A fentiek alapján a katalógusba felvett gyűjtemény, a köztársasági érmekkel együtt, több mint 1600 érmét vesz számba. A leírások alapján döntő többségük ma is azonosítható.

A római pénzek gazdag gyűjteményéről a Klimo Könyvtárhoz tartozó levéltár is őrzött meg adatokat. Ezek segítségével részben a római anyagról alkotott kép egészíthető ki, továbbá más ókori pénzek és a gyűjteménybe tartozó szintén jelentős magyar pénzek és érmek ismerhetők meg. Az ókori gyűjteményt folytatja egy 288 oldalas füzet.[8] Ez is numizmatikai feljegyzésekkel kezdődik. Például egy gondosan szerkesztett rajz a metrikus mértékegység a mm, és az angol Inch átszámítására szolgál. Az ábra segítségével a különböző leírásokban található érmek tényleges méreteit lehet könnyen meghatározni.

Alatta „letters numeraires” címmel gondosan rajzolt segédlet a bizánci pénzek görög számjegyeinek meghatározásához ad segítséget: A=1, B=2, Γ=3, Δ=4, E=5, S=6, Z=7, H=8, O=9, I=10, K=20, Λ=30, M=40, N=50, Z=60, O=70, Π=80, Q=90, P=100, Σ=200, T=300, V=400, ϕ=500, X=600, ψ=700, Ω=800, és így tovább, egészen 200.000-ig.

A jegyzet után már a tényleges katalógus következik az ókori pénzekről. Előbb 172 oldalon Európa, majd a 224. oldalig Ázsia városai és tartományai, végül 225. oldaltól Afrika területéről származó pénzek sorakoznak. Európa Hispaniával kezdődik, majd a különböző tartományok következnek. Italia 14 tartománnyal szerepel mintegy 80 pénzzel. Majd Szicilia 51 érmével és Dácia 6-tal. Folytatódik a sor Moesia superior, Moesia inferior, Tracia, Insula Tracia, Reges Tracia, Paeonia, Macedonia, Thessália, Illyricum és így tovább, még 39 helység, vagy tartomány mintegy 260 pénzérméje. Megemlítjük Alexandriát, mert 60 érméje van a gyűjteményben, és Fönicia is 2 éremmel szerepel.

4. kép

Az első magyar pénzek leírása a katalógusból

A 265-től 283. oldalig ismét jegyzetek olvashatók, amelyet Barclay V. Head, Historia numorum Oxford 1887. munkájából másoltak. Ez a katalógus a 19. században keletkezett. Erre utal a metrikus mértékek megjelenése is. De nyilván a pénzérmék nagy többsége még a hajdani Klimo-gyűjteményből maradt hátra.

Egy újabb szűkszavú katalógus található az alább címszavakkal:[9]

Numi Urbium

Numi Regum

Numi Romani

Numi Hungarici

- in AV Forma majoris

- Numi Hungarici in AR (4. kép és 5. kép)

5. kép

I. István, Péter, Aba Sámuel és I. András pénzei

A pénzek megnevezése mellett a fémminőségre három rovatoszlop szolgált, amelyekben AE, AR és AV – bronz, ezüst és arany – rövidítéssel jelölték az egyes fémeket. Ezek az oszlopok is utólagos kitöltésre szolgáltak. A pénz neve után a fém rovatba csak egy függőleges vonal jelezte a pénz meglétét.

A kitöltött rovatokból és a hozzájuk rendelt jelölésekből, amelyek I-XXIV római számokat, és a, b, c, és d betűjeleket tartalmaznak, arra a következtetésre lehet jutni, hogy ez a katalógus tulajdonképpen az érmeknek az éremszekrényekben való elhelyezési rendjét mutatja, és az érmek megkeresését könnyíti a szekrényben.

Ebben a katalógusban 41 arany, 938 ezüst és 393 bronz pénzérmét lehet összeszámlálni. Talán a kifosztott, majd újra felállított gyűjteményről adnak egy bepillantást.

A leírásból következtethetünk az éremszekrényre is. A rendelkezésre álló adatok alapján úgy véljük négy darab 24 fiókos pillérből álló éremszekrény, vagy pénztartó dobozok álltak rendelkezésre a pénzek elhelyezésére. Az önálló elrendezésre emlékezett Rajczi Péter tanár úr, akinek még Petrovich Ede[10] mutatta meg a szekrényeket, a püspöki palota torony épületében.

A négy szekrény jelölése tehát a, b, c, és d volt, mindegyik I-XXIV római számmal számozott fiókkal. Fiókonként mintegy 40-50 pénzérmét helyeztek el a szekrényben. A nagyobb méretű érmekből, kevesebbet. A katalógus szerint az a, b, c szekrény huszonnégy fiókjában római pénzek voltak. De még igénybe vették a d szekrénynek is az első három fiókját. A fennmaradt huszonegy éremfiók valószínű a gyűjtemény magyar anyagát fogadta be. De a katalógus magyar anyaga rendkívül hiányos. Csak a magyar aranyakra és az Árpád-házi uralkodók pénzeire terjed ki: Szent Istvántól, Kálmánig. A felsorolás szerint 97 magyar arany és 14 Árpád-házi denár szerepelt a jegyzékben. Ez pedig mintegy háromfióknyi érem.

Mivel még egy kézzel írott katalógus[11] található a könyvtár irattárában, amelyből egyértelműen kiderül, hogy a magyar és külföldi anyag elsősorban a Habsburg uralkodók érdekeltségének területéről szintén jelentős volt, nincs okunk kételkedni abban, hogy a fennmaradt 21 fiókot meg is töltötték vele.

Aranypénzekkel kezdődik felsorolás, Aurei Regnum Hungaria címmel. Talán érdemes áttekinteni: Nagy Lajos, Mária, Zsigmond, Albert, I. Ulászló, Hunyadi János, V. László, Mátyás (már néhány verdejellel), II. Ulászló, II. Lajos (évszámmal, verdejellel), Szapolyai János, I. Ferdinánd és I. Lipót. (6. kép és 7. kép)

6-7. kép

Nagy Lajos régebbi aranyforintja és Nagy Lajos pécsi aranyforintja

Erdélyből: Izabella, János Zsigmond, Báthory István, Báthory Kristóf, Báthory Zsigmond. Bocskai István, Báthory Gábor, Bethlen Gábor, Bethlen Katalin (1630), Bethlen István (1630), I. Rákóczi György, II. Rákóczi György, Barcsai Ákos, Kemény János, Apafy Mihály, II. Rákóczi Ferenc.

A 103 aranypénz jól egyezik a fiókos katalógusban felvett érmék számával. Tehát ebből elég biztonsággal megállapíthatjuk, hogy a gyűjteményben több mint 100 magyar aranyforint és aranyérem volt. A felsorolásból az is világosan látszik, hogy nem aranypénzeket gyűjtöttek, hanem az uralkodóktól, fejedelmektől igyekeztek legalább egy példányt megszerezni. Tehát a leendő egyetem céljai ebben is nyomon követhetők.

Az aranypénzek mellett még néhány különleges aranyérem is említést érdemel. Érdekességük az is, hogy a katalógus lapjára helyezett érmet körülrajzolták! Az ilyen méretmegadás, talán a sokféle mértékegység bizonytalanságait kívánta kiküszöbölni.

Az első érem Magyarországi Szent Erzsébet aranyérme, melléírva 1231, a felrajzolt kör átmérője 54 mm. Felirata is Majoris Molis. Ide sorolták be II. Lajos 1506-os koronázási érmét és annak felújítását 1544-ből. Majd következik II. Rudolf érme 1605-ből, Rákóczi Zsigmond 1607, és II. Mátyás 1611, és I. Rákóczi György érme. Ezt követi még néhány aranyérem, ezek közül említésre érdemes József és Lipót bányalátogatási érme, valamint 5 darab Szent György érem.

A leírásban ezek után az ezüstpénzek és érmek következnek. 14 Árpád-házi király pénze és mintegy 300 további érme leírása. Közöttük több mint 140 tallér veret (Argentei Majoris forma). Továbbá néhány bányászati érem, köztük Mária Terézia akadémiai tanulmányi díjérmei.

Tehát ebben a katalógusban mintegy 120 arany és 300 ezüstérem feljegyzésével találkoztunk. Ez a mennyiség már nagyjából ki is tölti a korábban említett, még üresen álló fiókok nagy részét.

Az irattárban még egy érdekes katalógust helyeztek el, amely 1841-ben készült.[12] Ebben 159 oldalon 2666 pénz leírását (Inscriptiones Nummorum) találjuk időrendi sorrendben. A pénzleírásokhoz az alábbi rovatokat készítették:

- 1. Sorszám.

- 2. Megnevezés (Uralkodó és a kibocsátás helye).

- 3. Numerus Tabulus (Ebben I-XLVIII táblába van sorolva a teljes pénzanyag).

- 4. Numerus serei (A táblákon elhelyezett sorokat jelöli. Egy táblán 6 sor pénzt tároltak I-VI jelöléssel).

- 5. Numerus currens (Azt jelölte, hogy az előbbi hat sorban hányadik helyet foglalja el.).

Tehát a katalógusban összesen 48 táblán (fiókban?) elhelyezett érmet vettek számba, ahol fiókonként 60 éremnek volt helye. Az előbbiek szerint 6 sorban 10-10 darab. (Vesd össze az előbbi 4 x 24 fiókos éremszekrénnyel!)

Bár a katalógust 1841-ben vették fel, de aligha kétséges, hogy a benne található érmék tekintélyes része még Klimo-gyűjteményéből származik, amelyhez természetesen az utódok is valamennyit hozzátettek. A katalógus végén a később szerzett érmekről is tájékozódhatunk. Ugyanis az antik bronzok katalógusa után még néhány oldalon a nemesfém érmek is bejegyzésre kerültek.

„Numi aurei” címszó alatt 15 darab aranyérem van. Ezekből 5 római, a többi különböző Habsburg emlékérem, főleg koronázási és egyetlen Károly Róbert aranyforint található. Ezt követi 41 darab ezüstpénz és érem, főleg Habsburg uralkodók, de pápák érmei, egy Bethlen Gábor tallér, egy salzburgi pénz és egy Attila Aquilea ostromát ábrázoló érem található köztük. Végül „Numi ferrei” címen két érmet jegyeztek fel. Az egyik Pyrker László egri püspök 1826-ban készült érme, a másik Stifft Andreast ábrázoló 1834-ben készült érem.[13]

A magyar pénzgyűjteményről eddig látott ismereteket egészíti ki még egy papírlap, amelyet a római pénzek katalógusában található. (Catalogus Rei Nummaria).[14] De ezen a papírlapon kizárólag magyar pénzek vannak feljegyezve. A pénzeket három sorozatban felírt évszámok jelentik, amelyet valamilyen összesítés céljából gyűjthettek ki. Összesen 97 darabot. Mivel a feljegyzésen lévő valamennyi érem még Klimo életében, vagy korábban keletkezett, ezért valószínű, hogy a jegyzet keletkezését is a római katalógus idejére tehetjük.

A több, nem azonos időben felvett katalógus alapján úgy véljük, hogy a gyűjtemény mintegy 200-220 magyar aranyéremből állhatott. Az ezüstpénzekből mintegy 330-ról van tudomásunk, ezekből valószínű 140 darab tallér volt. A magyar éremgyűjtemény anyaga így mintegy 550-600 különböző pénzérmére becsülhető.

A különböző korban keletkezett pénzkatalógusokból azt állapíthatjuk meg, hogy a nevezetes Klimo-gyűjtemény mintegy 600 magyar és 1600 római nemesfém pénzzel büszkélkedhetett. Ha kiegészítjük még a római bronzokkal, mintegy 1000 darabbal, bár azok pontos számát nem ismerjük, a gyűjtemény nemcsak elérte, hanem meg is haladhatta, a Klimo halála után becsült 3000 érmét. Ha a Fáy rokonságnak adományozott gyűjteményrészt is hozzávesszük, a gyűjteményben lévő pénzek száma akár meg is kétszereződhet.

A pécsi gyűjtemény nagyságát néhány híres gyűjtemény segítségével lehet érzékeltetni. 1814-ben az ország legjelentősebb ókori gyűjteményének tartott Viczay Mihály hédervári gyűjteménye hozzávetőleg 18.000 ókori pénzből állt, amelynek mintegy fele arany és ezüstpénzekből állt. Az Esterháyzak fraknói gyűjteményét is 7000 darabra becsülték, és hasonló nagyságú lehetett a Festetics-gyűjtemény is. A Pécsi Városi Múzeum érem-gyűjteményében 1909-ben 1113 elkülöníthető római pénz volt, de ezek között csak egyetlen Valens arany szerepelt mutatóban.[15]

Az éremgyűjtemény fejlesztése

Néhány adat előkerült a gyűjtemény fejlesztésével kapcsolatban is. A Tudományos Gyűjteményben olvasható, hogy Dobai Székely Sámuel „századoskapitány” jeles műgyűjtő volt és gyűjteményének egy részét Klimo György vette meg. Székely kézirataiból egy jegyzet arról tudósít, hogy 1753-ban Tétény község határában találtak 2000 darab dénárt, Szent István, Péter, Aba Sámuel és I. András vereteit. (5. kép) Ebből 200 dénárt 20 pengőforinton Székely megszerzett, a többit beolvasztották. 170 dénárt eladott és megnevezte vásárlóit. Ebben Klimo neve nem szerepel. De Cothmann Antal pozsonyi tanácsos mind a négy uralkodó egy-egy dénárját megszerezte. Tudjuk, hogy Cothmann numizmatikai könyvgyűjteményét Klimo vásárolta meg. A magyar pénzek leírása Klimonál is ezekkel a dénárokkal kezdődik, ezért alighanem a Pécsre került dénárok is a tétényi leletből származnak. Ugyanitt olvasható, hogy Székely Samu megírta Pécsre Kollernek, a tétényi dénárkincs megtalálását.[16]

Entztől ismerünk egy levelet Klimotól, amelyben két pápai éremről van szó, amelyeket Giordano római kanonok 1769-ben küldött és az egyiket Klimo hamisnak, vagy legalábbis kétesnek tartotta.[17] A levéltárban őrzött rézpénzek katalógusában megmaradt egy bennfelejtett feljegyzés, mely szerint „Busch esztergomi kanonok úrnak a pécsi könyvtár részére küldött ajándékát általküldi Daróczy.”, alatta: „két ezüst darab”.

A már idézett Székely Sámuel levelezéséből még egy érdekes adat került elő. 1769. november 18-án Eperjesről Pozsonyba küldött levelében ez áll, hogy Klimo püspök nagylelkűsége a Pétsi Magyar Pénz Gyűjteményt Rézbe vésette.[18] A levél szerint a pécsi éremgyűjtemény magyar érmeiről 120 metszetből álló katalógust készítettek elő kiadásra. Talán a katalógusban talált jegyzetben lévő 120 magyar pénzről? Sajnos a metszetsorozatról nem került elő más adat, de a metszetek sem ismertek. Talán a feljegyzés, egy tervezett metszetsorozatot vélt megvalósultnak? Nehéz elképzelni, hogy egy ilyen munka nyomtalanul eltűnjön Pécsről. Ha kinyomtatják, nyilván a püspök szívéhez annyira közelálló könyvtárba is került volna.

A Klimo-gyűjtemény további sorsa

A nevezetes gyűjteményt a pécsiek emlékezete szerint az 1800-as évek elején kirabolták. Az eseményekről bár túl sok adat nem maradt meg, a fellelhetők segítségével megpróbáljuk összefoglalni a valószínű eseményeket.

Klimo utóda a püspöki székben galántai Esterházy Pál László gróf lett, akit 1780. június 23-án nevezett ki az uralkodó. Esterházy 1799-ben elhunyt. Halála után viszont 8 évig betöltetlen maradt a püspöki szék, nem neveztek ki új pécsi püspököt. 1803-ban meghalt a püspöki könyvtáros Vizer Ádám[19] is. Ezzel a könyvtár és a könyvtárban elhelyezett éremtár is teljes felügyelet nélkül maradt. Nem csoda, hogy ezek a körülmények kedveztek a nagyszabású éremlopás végrehajtásához.

A különböző források szerint 1804. augusztus és 1805 januárja között eltelt időben történt a gyűjtemény arany és ezüstpénzeinek kifosztása.[20] Egyes adatok szerint a betörő a szükséges kulcsokkal is rendelkezett, sem ajtót, sem szekrényt nem nyitott ki erőszakosan. Abban az időben Koller József kanonok[21]környezetében több francia menekült is megfordult és a gyanú rájuk terelődött.[22]

A szétküldött értesítések dacára a pénzek nem kerültek többé elő, feltehetően értékesítették őket. Simon Máté[23] az 1808-ban kinevezett új könyvtáros a gyűjteményben csak bronzpénzeket talált, az arany- és ezüstpénzek mind eltűntek. A kárt 30.000 forintra becsülte.

1845-ben, tehát jóval az események után Haas Mihály így írt erről: „Klimo jeles arany és ezüst pénzgyűjteményt is kapcsolt a könyvtárhoz, de az 1806-ban a püspöki szék üres lévén eloroztatott. A kár 30.000 pforintra becsültetett. A tolvajt a mai napig sem lehetett kipuhatolni.” [24]

Az éremtár történetéhez kapcsolódik még Kazinczy Ferenc egyik levele, amelyben Fáy János debreceni polgármesterről ezt írta: „Fáy, a püspök Klimo testvérének gyermeke, nevezetes pénzgyűjteményt kapott nagybátyjától ajándékba, mely egykor 40.000-re becsültetett.”[25] Szintén Kazinczy írta 1816-ban hogy: „Fáy János nekem 1812 októberében 40.000 bankóforintra becsült Numismatica Gyűjteményét kezembe adá azzal a teljes bizalommal, hogy neki azon vásárolnék képeket.”[26]

Fáy János (1773-1833) debreceni műgyűjtő polgármester, Klimo Annának, a pécsi püspök testvérének volt a fia. Képtárának gyarapítására képeket szeretett volna vásárolni a nagybácsi értékes ajándékának az árából, amelyet a szakértő 40.000 forintra értékelt Bécsben. Azt tudjuk, hogy Klimo ápolta rokoni kapcsolatait. Ékszer ajándékokat is küldött testvér húgának, sógorával is levelezésben és jó viszonyban volt. A nevezett éremgyűjtemény ajándékozásáról mást nem tudunk, Kazinczy állításában pedig aligha van okunk kételkedni. Zoltai Lajos Fáy életrajzában úgy vélte, hogy Klimo egész gyűjteménye ajándékozás, vagy hagyaték útján a Fáy család kezébe került.[27]

Ez kényelmesen megmagyarázná az éremgyűjtemény jelentős részének eltűnését. De mint már említettük akkoriban Pécsett volt Koller kanonok, aki egyrészt jól ismerte a könyvtár dolgait és ismerhette Klimo végrendeletét is. Ezért nyugodtan állíthatjuk, hogy sem a gyűjtemény, sem annak része a végrendelet alapján semmiképpen nem juthatott rokonainak a kezébe.

Továbbá a pécsi káptalan is ismerte annyira az ügyet, hogy nem fújnak riadót az érmek eltűnésekor, ha azt a rokonok megkapták. De úgy véljük a gyűjtemény ilyen feloszlatása ellenkezett is Klimo felfogásával, egyetemalapító terveivel és az éremgyűjtemény létrehozásának céljával. Az is elképzelhetetlen, hogy a gyűjtemény legszebb és legértékesebb darabjait a gyűjteményből kiemelte, hogy a rokonoknak adja, vagy a gyűjtő halála után tették ugyanezt. Tehát az örökhagyást ilyen formában elvethetjük.

Viszont egy éremgyűjtemény mégiscsak a Fáy család kezébe került. Ha ez nem a nevezetes gyűjtemény volt, akkor erre csak egy elfogadható magyarázat lehetséges. A Klimo-éremgyűjtemény több évtizedes gyarapodása során számos duplum is kerülhetett az érmek közé. Nyilván kisebb-nagyobb gyűjteményeket is megszerzett. Ez pedig mindig duplumok képződéséhez vezet. Ezeket nem katalogizálták, nyilván külön tárolták és jelentős értékű duplumkészlet keletkezhetett, amelyet a nagylelkű püspök szeretett testvérének ajándékozott. A gyermeknek aligha, aki Klimo halálakor csak 4 éves volt, de talán induló tőkét kívánt számára biztosítani, ha már nagykorúvá válik. Ezért került sor 1812-ben a Fáy gyűjtemény eladására.

Pécsről Magda Pál úgy emlékezett meg „Es zieren sie ein sehr interessante Bücher und Münz-Sammlung.”[28] Viszont néhány évvel később már Fényes Elek statisztikai munkájában nem is említi.

A gyűjtemény tehát az 1800-as századforduló éveiben valóban átmenetileg megszűnt, mivel értékeit elrabolták. Csak Klimo utódai próbálták valamelyest feléleszteni, mivel a könyvtár ügyének rendezésével erről sem feledkeztek meg. Az éremtár veszteségeinek pótlására Ágh Timót szerint először Szepesy Ignác (1828-1838), majd Scitovszky János, mint pécsi püspök (1839-1849), valamint a Bésán család és még mások adományai szolgáltak. Ezekkel a gyűjtemény újra arany és ezüstérmekkel gazdagodott.

1891-ben Dulánszky Nándor (1877-1896) pécsi püspök adományozott a püspöki könyvtár és éremtárnak egy több ezer frankra becsült éremgyűjteményt. Az 1890-es években négyezer darabor is meghaladott a gyűjtemény „tekintve a régi római és görög pénznemek nagy számát és ritka példányait, nemkülönben azok korrend szerint, külön e czélra készült szekrényekben való elhelyezését, hazánk hasonló éremtárai között bizonyára tekintélyes helyet vívhat ki magának”[29] Ezt tanúsítják a korábban általunk is bemutatott újabb keletű pénzkatalógusok, továbbá ezt igazolják a Klimo Könyvtár részére a későbbiekben beszerzett, újabb kiadású numizmatikai munkák is.

De a gyűjtemény jelentősségét elvesztette. Ha a városról, vagy a püspökségről írt valaki, vagy tudott a pénzgyűjteményről és megemlítette, vagy nem, és nem is foglalkozott vele. Még létező gyűjteményről tanúskodik, hogy Pécs város és Baranya vármegye, mivel más közgyűjteménynek tekinthető intézmény, mint a püspöki könyvtár, ekkor még nem volt, néhány érmet helyezett el letétbe a gyűjteményben.

Koncsek Ferdinánd megyei levéltáros jelentette, hogy a vármegyei közgyűlés határozata alapján, Schirgl András[30] tanítónak a püspöki könyvtár részére átadta a megyei levéltárban őrzött érmeket. Ezek Kassa, Eperjes és Pécs városok által kiadott Magyar Orvosok és Természetvizsgálók Vándorgyűlésére veretett érmek voltak.[31]

Német aljegyző jelentette 1848. május 26-án a közgyűlésnek, hogy az elhunyt József Nádor 50 éves jubileumára vert arany- és ezüstérmek, valamint egyéb emlékpénzek a Püspöki Könyvtárba térítvény mellett átadása kerültek.[32]

Zichy Gyula pécsi püspök felajánlotta, hogy Pécs város tervbe vett és áhított kultúrpalota létesítéséhez hozzájárul azzal, hogy az egyházmegye által őrzött kő- és éremgyűjteményt átengedi letétbe a kultúrpalota céljaira. A felajánlást a törvényhatósági bizottság köszönettel el is fogadta.[33] A történet még ma sem fejeződött be! A nevezetes kőtár napjainkban valósul meg, a száz éve áhított kultúrpalota pedig máig sem létesült.

A bemutatott szórványos adatokkal csak azt kívántuk bizonyítani, hogy az eredetileg értékes darabjaitól megfosztott gyűjtemény nem szűnt meg. Néhány püspökök megkísérelte a hiányokat valamelyest pótolni, és újabb érmekkel bővíteni az anyagot. De régi fényét már soha nem érhette el. Talán legfőbb oka, hogy többé nem volt numizmatikai érdeklődésű gazdája. A könyvtár átadásakor az éremgyűjtemény nem került átadásra az Egyetemi Könyvtár részére, továbbra is a püspökség tulajdonában maradt. A háborúk viharai, katonai megszállások után csak jelentéktelen maradványairól van tudomásunk.

A Pécsi Városi Múzeum megalakulásával – 1901. október 29. – a püspöki éremtár, korábban hallgatólagosan betöltött városi gyűjtemény szerepét már a valódi közgyűjtemény vette át. A püspöki éremtár gyarapodásának megállítása mellett, lassú sorvadásához is hozzájárulhatott.

A Könyvtár numizmatikai könyvei

Klimo püspök a numizmatikai tárgyú könyvek gyűjtésére is különös gondot fordított. A tudományok oktatását szolgáló könyvtár minden tudományterületre kiterjedő gyűjtése mellett, ebben nyilván személyes numizmatikai érdeklődése játszotta a főszerepet.

Ezért a könyvtár korabeli numizmatikai anyaga a régi könyvtárak szokásos állományát meghaladja. Klimo elsősorban Ausztriában és Olaszországban vásárolt érmeket és könyveket. De szerencsés hazai vásárlások is bővítették a bibliotéka különleges anyagát. A legjelentősebb Cothmann Antal könyvtárának a megszerzése volt. Ezek a könyvekben lévő ex librisek segítségével könnyen azonosíthatók. Klimo ex librisének beragasztásakor a régieket is általában megőrizték. A továbbiakban felhívjuk néhány könyvre a figyelmet. A kiválasztásnál elsősorban magyar vonatkozásukat vettük figyelembe.

Cothmann gyűjteményéből származó könyvek

Cothmann Antal[34] nevét érem- és könyvgyűjteménye révén ismerjük. Ex librisének a felirata: „Antonius Nobilis de Cothmann S.R.I. Eques R. Camerae Hungarico Aulicae Consiliarius et Cassarum Rep: Cameralium Director” (8. kép) Cothmann numizmatikai könyvei azonos időben kerültek Klimohoz, amelyekbe azután a püspök 1754-es évszámú ex librisét helyezték el. Összesen tizenhárom mű, 49 kötettel tartozott a Cothmann-gyűjteményhez. Ezek között több fontos és ma már ritkaságnak számító könyv található. Néhányról bővebben teszünk említést:

8. kép

Cothmann ex librise

Michael Gottlieb Agnethler: Numophylaicum Schulzianum. Lipsiae-Hallae, 1746.

Agnethler M. G. (Szeben, 1719. – Helmstedt, 1752.) erdélyi születésű Halle-ban tanult hittudós, bölcselő, matematikus, történész és orvosdoktor. A helmstedti akadémia nyilvános tanára lett. A fiatalon elhunyt, sokoldalúan képzett és minden iránt érdeklődő tudós számos numizmatikai munkát is írt.[35] Ezek között előkelő helyet foglal el a Schultz-féle pénzgyűjtemény leírása és jegyzetekkel való ellátása. Történelmi tárgyú munkái mellett érdemes megjegyezni, hogy saját gondozásában kiadta Linne természetrendszerét is,A növénytan alapjai címmel 1747-ben. A Klimo Könyvtárban lévő munkája tulajdonképpen a Schultz-gyűjtemény katalógusa, az antik éremanyag leírása. Az ókori pénzek kitöltik az első 299 oldalt, amelyhez még húszoldalnyi római városi és barbár pénz leírása csatlakozik.

Lorenz Berger: Thesaurus Brandenburgicus selectus... Commentario a Laurentio Bergero Coloniae Monarchiae, excend. Ubricus Liebpert.

A háromkötetes mű 1769-ben, illetve 1770-ben hagyta el a nyomdát. A porosz király és brandenburgi választófejedelem kincstárának káprázatos antik gyűjteménykatalógusa. Kiváló, esetenként művészi színvonalú metszet ábrák sokaságával. A könyvekben Cothmann és Klimo ex libriseit is megtaláljuk.

Az első kötet római pénzekkel kezdődik, majd egy gemma gyűjteményt és antik műtárgyakat, szobrokat, fegyvereket, síremlékeket, gyűrűket, kulcsokat, mécseseket láthatunk. A második kötetben még gemmák, majd római pénzek, amelyek a harmadik kötetben is folytatódnak, több mint 700 oldalon.

Wilhelm Eberhard Faber: Entwurff einer numismatischen Känntnis der Europäischen Staaten, nach ihren Abtheilungen bestehend in einer Sammlung der mehresten Thaler, raresten Münzen und Medaillen... 1747.

Papírkötésű kisméretű, de vaskos könyv, Cothmann és Klimo ex librisével. 757 oldalon 3304 pénzérme és érem leírásával. Előbb különböző királyok és császárok pénzei (római, orosz, francia, angol, svéd, dán, magyar, cseh, lengyel, porosz). A magyar pénzek Königlich=Hungarische cím alatt 52 pénzt mutatnak be. Később egyházi érmék sorakoznak, pápák, érsekek, püspökök különböző alaklomra vert érmei. Az egyetlen magyar érem Esterházy Imre esztergomi érsek aranymiséjére vert emlékérem 1738-ból. De a művész mesterjegyét nem közli, pedig M. D. szerepel az érmen (Matthäus Donner).[36]

Johann Friedrich Joachim: Neu Eröffnetes Groschen-Cabinet. Leipzig, in der Grossische Handlung. 4 kötetben. 1749, 1750, 1750, és 1754.

Fehér pergamenbe kötött vaskos könyvek Cothmann és Klimo ex librisével. A négy kötet Európa jelentősebb országainak gazdag ezüstpénz választékából merít. A pénzérmék jól sikerült rézmetszet ábrákon sorakoznak. De hozzátartozok még a Habsburg-ház nagyméretű leszármazási táblája. A kötet végén azokat a szenteket sorolja fel betűrendben rövid életrajzzal, amelyek valamely ország, tartomány, vagy város érmein is ábrázolva vannak.

A második kötethez kötött supplement Königlich Ungarische und Böhmische alte und neue Groschen címen a korábban kimaradt érmekből ad újabb válogatást. Öt Árpád-házi király pénze, Nagy Lajos szerecsenfejes dénárja, egy szerecsenfej verdejelű garasa és egy „bardusa” látható. Szerepelnek még Zsigmond, Mátyás, Ulászló denárjai.

Valamennyi kötet végén használható mutató segíti az eligazodást. Többségüknél a helyneveket kövéren, a személyneveket dőlt betűkkel szedték.

Johann David Köhler: Historischer Münz-Belustigung. Nürnberg, 1729 és 1749 között 21 évfolyam külön kötetben, a 22. kötet 1756-ban.

Több mint két évtizeden át, minden áldott héten kiadott egy nyolc oldalas füzetet, egy érem leírásával. Az év végén még néhány ráadást is készített a szerző, amikor a hetilapokat kötetté rendezték. Az utolsó évkönyvet már Köhler halála után, az ezernyi éremmetszet egyik vésnöke M. Tyroff adta ki. Ebben a kötetben található Köhler (1684-1756) életrajza is. (9. kép)

9. kép

Köhler arcképe

A hetente megjelenő lap egy, ritkán néhány pénzt, vagy érmet mutat be. A leírás mindig nagyszerű, gondosan elkészített metszet ábrával kezdődik, rendszerint a pénzérem mindkét oldaláról. Ezt követi a pénz részletesebb leírása. A feliratok rövidítéseit kiegészítette, a verdejeleket is feloldotta, de közölte a megfejtés sikertelenségét is. A latin, vagy nem német nyelvű feliratokat németre fordította. A pénz ismertetése után a kibocsátással kapcsolatos tudnivalók találhatók. Személyek, események története a forrásokat is megjelölve. Évente 53-56 érmet tárgyalt, mintegy 100-150 metszet bemutatásával.

A teljesen hiánytalan és kiváló állapotban lévő szép könyvsorozat minden évfolyamában megtaláljuk Cothmann és Klimo ex librisét. Ez a kiadvány ókori pénzekkel nem foglalkozott. A bemutatott anyag nagy többsége közép- és nyugat-európai érmékből áll. A német pénzeknek nincsen jellemző túlsúlyuk a leírásokban. Viszont sok magyar, vagy magyar vonatkozású van közöttük, számuk egy-egy kötetben a 10% körüli értéket is eléri.

Johann Hieronymus Lochner: Sammlung merkwürdiger Medaillen.

Hasonló sorozat, mint Köhleré, de csak 8 évfolyamot ért meg 1737-től 1744-ig. Hasonlóak a leírásai is. Szintén sok magyar éremanyaggal.

Cherles Patin: Familiae Romanae in antiquis numismatibus, ab urbe condita ad tempora divi Augusti. Parisiis, 1663.

Első tulajdonosra utaló bejegyzés: „Mariae Engelberte Veure Colger apartiens ce livre en Constanitinapole 1687.” Római pénzek leírása szerényebb kiállítású és kisebb mennyiségű rézmetszettel illusztrálva. A könyvtár egyik legrégebbi numizmatikai munkája. Érdekes belső címábrája, amelyen egy sírból felhozott pénzeket és más régiségeket vesznek lajstromba angyalok. (10. kép) Patin a munkáját XIV. Lajosnak ajánlotta.

10. kép

Régészet és érmészet a címlapon

Martin Schmeizel[37]: Erläuterung Gold- und Silberner Münzen von Siebenbürgen welche zugleich auch die XVI., XVII. und XVIII. Jahrhunderts in selbigen Fürstenthum zu erkennen giebet. Herausgegeben und mit einer Vorrede begleitet von Michael Gottlieb Agnethler. Halle in Magdeburg, 1748.

Ezt a könyvet a már korábban említett Agnethler adta ki és írta meg a bevezetését. Mint „aus Hermanstadt in Siebenbürgen” (Brassó) írta alá. Erdély rövid története az erdélyi fejedelmekkel Zápolyától II. Rákóczi Ferencig. A történeti áttekintés után aranyforintok és ezüst tallérok leírása következik. Az elő- és hátlap szövege, verdejellel. A könyvben Cothmann és Klimo ex librise utal a tulajdonosokra. Szinte valamennyi fejedelemhez bekötött üres lapon kézírással bejegyzett, részletes éremleírások találhatók. Ezek a feljegyzések nyilvánvalóan egy éremgyűjtemény katalógusát jelentik, talán éppen Cothmann éremgyűjteményét?

A legkorábbi könyvek

A könyvgyűjteményben nyolc munka található, amely 1700 előtt készült. Szerzői:

- Sebastiano Erizzo, 1559.

- Sebastiano Erizzo, 1571.

- Charles Du Molin, 1576.

- Cherles Patin, 1663.

- Charles Patin, 1667.

- Abraham Ortelius, 1683.

- Lorenz Berger, 1696. (I. és II. kötet)

- Filippo Bonanni, 1696.

Ezekből hat munka antik pénzekkel foglalkozik szépen metszett ábrák segítségével. Megemlíthetünk még egy szép heraldikai munkát. Egy korai kiadású 4 kötetes Siebmachert, amely 1612 és 1657 között hagyta el a nyomdát Nürnbergben.

Néhány különösen érdekes munka

A könyvtár numizmatikai könyvgyűjteményének ritka és kiállításában is egyedülálló műve a bécsi császári éremtár arany- és ezüstpénzeit bemutató, metszetekből álló két kötetes díszkiadás.

[Valentin Jamery-Duval]: Monnoies en Or, qui composent une des differentes parties du Cabinet de S. M. l'Empereur, dupuis les plus grandes pieces jusqu' aux plus petites. – Vienne, Trattner 1759.

Catalogue des monnoies en argent, qui composent une des differentes parties du Cabinet Imperial depuis les plus grandes pieces jusqu'an Florin inclusivement. Nouvelle ed. corrigée Vienne, 1769. Trattner.

A remek bőrkötésű könyveket 1776-ban Mária Terézia magyar királynő ajándékozta Klimonak. Az erről tanúskodó kézzel írt bejegyzés: „Ex Munificentia Mariae Theresiae Augustae Reginae Apostolicae Georgio Klimo Episcopo V.Ecclesiarum et Bibliothecae Publicae ab Eodem Quinqve-Ecclesiis fundatae obtigit. Anno 1776.”

Az első kötet az udvari gyűjtemény aranypénzeit mutatja be, kevés magyarázó szöveggel. Az államok, tartományok majd az uralkodók, vagy más kibocsátók megnevezését, néha csak a kibocsátás helyére korlátozódik. A pénzgyűjtemény érméinek igen gazdag változatait, mindkét oldaláról készült kitűnő metszeteken mutatja be. A metszetek rendkívül pontosak, a legapróbb részletekre is kiterjednek.

A magyar aranyak tizenkét oldalt töltenek meg. Károly Róberttől Mária Teréziáig. Közöttük számos ritkaságot, néha egy-egy unikumot is találunk.

Megemlíthető még Lengyelországból Báthory néhány aranypénze és egy szép Szent Erzsébet aranyérem. Majd következik egy csodálatos magyar érem sorozat, az erdélyi fejedelmek nagyszerű pénzeiből szép metszeteken. A kötet végéhez kötöttek 98 oldal terjedelmű pótlást. Ebben is található háromoldalnyi magyar pénz.

A míves metszetgyűjtemény következő kötete az ezüstpénzeket tartalmazza hasonló gazdagságban. A magyar pénzek és érmek tizenkilenc oldalt töltenek meg. Ezekhez járul még Batthyány, Erdély, és Raguza pénzverése.

Tudtommal eddig a magyar numizmatikai irodalom nem használta fel ezt a művet. Ábrái pedig hitelesek, forrásértékük nem lebecsülendő.

[Erasmus Fröhlich – Joseph Khell – Valentin Du-Val]: Numusmata cimelii caesarei regii Austrici Vindobonensuis quorum rariora iconismis cetera catalogis exhibita. Vindobonae. J. Trattner. I. kötet 1754, II. kötet 1755.

Nagyméretű (45 cm), vaskos bőrkötésű díszkiadás. Csak Klimo nagy ex librise van benne. Az eredetileg két kötetbe megírt munkát egybekötötték. Mindkettő a bécsi udvari éremgyűjtemény antik érmeit mutatja be. Ahogy illik, előbb az arany, majd ezüst és végül a bronzpénzek követik egymást. A számozatlan lapokon 2-3 soros leírások, az éremábra vázlatos ismertetése és a felirat szövege található. Érdekessége, hogy a leírt érmek mellé ritkasági megjelölést is tettek. RRR, RR és Anecd. (nem számottevő) fokozatokkal. A leírást egy „Syllabus” követi a kincstár érmeiről. Ezt 25 táblára metszett éremkép áradat zárja. Kiemelkedő érdekessége a XIII. táblán lévő metszet, amelyen a nevezetes bécsi éremtár éremszekrényekkel teli belső képét látjuk. (11. kép)

11. kép

A Bécsi Éremtár

A második kötet is antik pénzeket ír le. Kezdő díszlécén numizmatikus angyalkák vizsgálnak, rajzolnak érmeket. A nagyszerű metszeteket Salomon Kleiner (Augsburg, 1703? – Bécs, 1761) neves bécsi rézmetsző készítette.

Klimo halála utáni szerzemények

A püspöki könyvár részére Klimo halála után is szereztek be fontos numizmatikai témájú munkákat, amelyek közül néhányra érdemes felhívni a figyelmet.

A leginkább ismert katalógusokat, Schönwiesner, Wiczay mellett Rupp köteteit is természetesen megszerezték, bár ezek a nagyobb könyvtárakban másutt is rendelkezésre állnak. De található néhány érdekes magyar nyelvű, vagy magyar pénztörténeti forrásul szolgáló kiadvány is:

Farkasfalvi Farkas Ferenc: Egy nemzeti magyar hitelbank és élelembiztosító intézet tervezett szabályai. Budán, 1841. Nem igazán ismert munka.

Sáfár Imre: Váltójog [latinból] fordította, világosító jegyzetekkel bővítette, és Magyarországra alkalmazva kiadta Stetter György. Pest, 1832. Úgy vélem, az elsőként megjelent magyar nyelvű váltójogi szakkönyv.

Srányi János: Status adósságok és status-papírok érdekesebb viszonzatokban és újabb adatok szerént, különös tekintettel az austriai finantiára. Pest, 1834.

Szuppiny Antal: Tabellákban előadott scala, avagy értékei azon Summáknak, mellyeket a bankó-czédulék eltöröltetvén Ő Felsége [I. Ferenc] az 1812. esztendőben augustusnak 1. napján és 8312 szám alatt költ rendeletének ereje szerént... Magyar országban és annak részeiben kinek-kinek váltó-czédulákban fizetnie kell. Budánn, 1813. Olvasmánynak is igen érdekes.

De megtalálható Jacob Ferdinand Miller Appendix ad Catalogum nummorum Hungariae ac Transylvaniae Instituti National Széchényiani. Pesthini, 1810. kötet is.

Talán érdemes megemlíteni még egy munkát, amelyben Körmöcbánya polgármestere számol be a városban folyó bányaművelés során végzett fémelőállításról, a fémek tisztításáról, ellenőrzéséről és a pénzverésről. Joseph Aschner: Kurze uibersicht der sämmtlichen Berg,- Poch,- Hütten- und Münz-manipulationen in Königl. Freien Haupt-Bergstadt Kremnitz. Für Laien im Bogsache. Ofen, 1828.

Klimo György pécsi püspöknek a fentiekben vázlatosan bemutatott éremgyűjteménye kifejezetten didaktikai céloknak alárendelve keletkezett. Nem kimondottan értékeket kívánt felhalmozni, láthatóan minden uralkodótól igyekezett legalább egy példányt megszerezni. De számos változat is szerepel a gyűjteményben, gyakran csak felirat részleteiben olvasható eltéréssel. A nagyvonalú mecénás szeretettel és jelentékeny áldozatokkal összegyűjtött anyagáról található szerény források, kétségtelenül egy kiváló antik és magyar pénzekből álló gyűjtemény képét vetítik elénk. A numizmatikai szakkönyvek nagy száma pedig, a barokk püspök numizmatika iránti fokozott érdeklődéséről és széleskörű tájékozottságáról is tanúskodnak.

Természetesen nem volt és nem lehetett cél sem a gyűjtemény, sem a könyvanyag részletekbe menő vizsgálata. Kizárólag egy elfeledett, de kitűnő gyűjteményre kívántuk felhívni a figyelmet.

A legkorábbról ismert baranyai éremgyűjtő emlékére a mai baranyai éremgyűjtők a közelmúltban egy emlékérmet készíttettek. A püspök mellképét Nowotarski István pécsi művész domborműve alapján Fekete Gyula mintázta és a bronz-patinázott kivitel a szekszárdi Szabó Péter munkája. (12. kép)[38]

12. kép

Klimo emlékérem 2006

Irodalom

ÁGH 1894

Ágh Timót: Emléklapok Pécs sz. kir. Város múltjából. Taizs, Pécs, 1894.

CSAJÁGHY 1838

Csajághy Károly: Klimó György pécsi püspök élete, In: Munkálatai a pesti növendék-papság magyar iskolájának. 5. kötet, Egyetemi Ny., Buda, 1838. 321-343.

ENTZ 1940

Entz Géza, ifj: Klimó György pécsi püspök kulturális tevékenysége. Pannonia, 6/2. (1940. április-június), Kiadja a Pécsi Erzsébet Tudományegyetem Tanácsa, Pécs, 1940.

FAICSER 1777

Faicser Franciscus: Laudatio funebris excellentissimi illustrissimi ac reverendissimi Domini Domini Georgii Klimo... Quinque-Ecclesiarium episcopi... XIII. Kalendas Julias anno 1777. [1777]

HAAS 1845

Haas Mihály: Baranya földirati, statisticai és történeti tekintetben. Pécsett, 1845.

HORVÁT 1834

Horvát István: Miért találtatnak gyakrabban a' pénzgyűjteményekben Szent István, Péter, Sámuel és I. András Magyar Királyoknak pénzeik, mint sem az ezek után uralkodott Magyar Fejedelmeknek pénzeik? Tudományos Gyűjtemény, 1834. I. kötet 40-47.

HUSZÁR 1999

Huszár Lajos: Személyi érmek, Magyar Nemzeti Múzeum, Budapest, 1999.

KAZINCZY 1904

Kazinczy Ferenc levelezése 1816. márczius 2.-1816. deczember 31. (14. kötet) A Magyar Tudományos Akadémia Irodalomtörténeti Bizottsága megbízásából közzéteszi Váczy János, Budapest, Magyar Tudományos Akadémia, 1904.

KAZINCZY 1878

Kazinczy Ferenc: Magyarországi utak. Franklin-Társulat Magyar Irod. Intézet és Könyvnyomda, Budapest, 1878. 34-40.

MAGDA 1832

Magda Pál: Neueste statistisch-geographische Beschreibung des Königreichs Ungarn. Leipzig, 1832.

PBMMEÉ 1908

A pécsi püspöki múzeum kő- és éremgyűjteményének áttelepítése. A "Pécs-Baranyamegyei Múzeum Egyesület" Értesítője. 1908/2. 64-66.

RAÝMAN 1999-2000

Raýman János: Adatok József nádor 50 éves nádori jubileumának emlékérméhez. Numizmatikai Közlöny, 98-99. (1999-2000.) 104.

RAÝMAN 2003

Raýman János: Matthäus Donner éremművész Esterházy Imre esztergomi érsek érme, Éremtani Lapok, 78. (2003. április). 20-23.

SZENTGÁLI 1909

Szentgáli Károly: A pécsi városi múzeum éremgyűjteményéről. Klny. A "Pécs-Baranyamegyei Múzeum Egyesület" Értesítőjéből, Pécs, 1909.

VASSKÓ 1934

Vasskó Ilona: A pécsi püspöki könyvtár francia nyomtatványai és kéziratai. Közlemények a Pécsi Erzsébet Tudományegyetem Könyvtárából 33. Pécs, 1934.

WESZPRÉMI 1960

Weszprémi István: Magyarország és Erdély orvosainak rövid életrajza. Első száz. Medicina Kiadó, Budapest, 1960. 9-12.

ZOLTAI 1936

Zoltai Lajos: Fáji Fáy János a könyv- és műgyüjtő debreceni polgármester. Városi Nyomda, Debrecen, 1936.

Jegyzetek

[1] A Klimo püspök János és Márton testvérei, valamint Ádám unokaöccse Mária Teréziától 1753-ban kapott nemességet. Ez a nemesi címer volt Klimo püspöki címere is, de püspöki kalappal, a bojtokkal, valamint a pásztorbottal kiegészítve.

[2] Csajághy Károly a püspöki bibliotéka prefektusa volt 1850 és 1855 között.

[3] CSAJÁGHY 1838. 332.

[4] FAICSER 1777. 21.

[5] ENTZ 1940. 208-210.

[6] SERIES NUM[MORUM] ROM[ANORUM] felirat a kötés gerincén. Belül tintaírással, Catalogus Rei Nummaria olvasható. Elöl Klimo szép ex librisével. A számozatlan lapokat hozzákötötték a 492 tintával számozott oldalú laphoz, és utólag ceruzával számozták az 1-518. oldalt.

[7] Rarus (latin) ritka, ritkán előforduló. R = ritka, RR = nagyon ritka, RRR = rendkívül ritka, szinte egyetlen ismert példánya van.

[8] Catalogus 288 oldal, 67079 ltsz.

[9] Catalogus numorum Bibliothecae Publicae Episcopalis Quinque Ecclesiis. A katalógus 18. századi, a kötése későbbi.

[10] Petrovich Ede (1898-1987) Katolikus pap, a pécsi a püspöki, majd káptalani levéltár vezetője, egyháztörténész. Dr. Rajczi Péter (1917-2006) pécsi gimnáziumi tanár Petrovich Edétől hallotta, hogy amikor Hanuy Ferenc nagyprépost, a Pázmány Péter Tudományegyetem volt rektora átadta a levéltárat és a jócskán megcsappant éremgyűjteményt, azt mondta: „Ha tudós emberek járnak itt, a szeme rajtuk legyen, mert az mind szeret lopni! Tudom magamról.”

[11] Catalogus Nummorum Hungaricorum qui Extant in Numophilatio Exellmi Illmi et Reni Dni Dni Georgii Klimo Epicopi Quinque Ecclesiaeum.

[12] Catalogus Numorum potissimum Cuprearum Biblithecae Episcopalis Publica Quinque Ecclesiensis ordine Chronologics concinnatus descriptus per Andream Haschka presbyterum Praefecti Bibliotheca Adjunetum. Anno 1841. Belső címlapjából kiderül, hogy a katalógus az antik római és görög pénzekből néhány ezüstérmét is felvett. Kronológiai rendjét Klivényi Jakab tanár rendezte.

[13] HUSZÁR 1999. 437. 511. No.

[14] A kötetben ceruzával végzett számozás során találták meg ezt a papírlapot és a 224-es oldalon elhelyezve ennek a lapnak a sorszámát is rávezették.

[15] SZENTGÁLI 1909.

[16] HORVÁT 1834. 40-47.

[17] ENTZ 1940. 211.

[18] HORVÁT 1834. 46.

[19] A Püspöki Könyvtár prefektusa volt 1793 és 1803 között

[20] VASSKÓ 1934. 14.

[21] Koller József (1745-1832) pécsi kanonok, majd nagyprépost. Klimo megbízásából kutatott Rómában a pécsi püspökség történetének leírásához. Hétkötetes munkája Historia episcopatus Quinque Ecclesiarum ma is páratlan történelmi forrás.

[22] Ezek a franciák nem azonosak a napóleoni háború során 1809-ben sebesülten, vagy betegen Pécsre került francia katonákkal.

[23] Bibliotheca praefetus (1808-1818)

[24] HAAS 1845. 316.

[25] KAZINCZY 1878. 38-39.

[26] KAZINCZY 1904. 3203. levél

[27] ZOLTAI 1936. 13-14.

[28] MAGDA 1832. 257.

[29] ÁGH 1894. 153.

[30] Schirgl András a püspöki könyvtár prefektusa volt 1846 és 1850 között.

[31] BML Alispáni iratok 968/1848

[32] RAÝMAN 1999-2000. 104.

[33] PBMMEÉ 1908. 64-66.

[34] Cothmann Antalról nagyon keveset tudunk. Pozsonyban szolgálta a kamarát mint a szent római birodalom lovagja. 1765-ben Bécsben tette le az indigenatus esküjét, ugyanekkor bárói címet is nyert.

[35] WESZPRÉMI 1960. 9-12.

[36] RAÝMAN 2003. 20-23.

[37] Schmeizel Márton jénai, hallei, helmstedti egyetemi tanár. (1679, Brassó – 1747, Halle). Jenában, Wittenbergben tanult, a politikai statisztika megalapítója. Beutazta Dániát, Hollandiát, Svédországot és Németországot. Jénában bölcsészettan tanára és egyetemi könyvtáros, Hallei egyetemen közjog és történelem tanára és prorektora, I. Frigyes Vilmos udvari tanácsosa: hungarikát gyűjtött.

[38] Az ábrák elkészítésében Hágen József volt a segítségemre, amelyért e helyen is köszönetet mondok.

János RAÝMAN: The Famous Coin Collection of Georg Klimo –– György Klimo was Bishop of Pécs between 1751 and 1777. He played a great part in making Pécs becoming once again a major cultural centre after it was freed from the Turkish suppression. It was among his plans to revive the University of Pécs founded by King Louis I (’the Great’) in 1367. He subjected his plan of founding a library, which functioned as a public library at the time, to this larger project. His large collection of coins, stored in the library, also served this purpose. It contained some 3.000 pieces of golden and silver coins. They were partly Greek and Roman coins from all the possible periods and from the reign of different rulers, and partly Hungarian coins and medals. After the death of Bishop Count Esterházy in 1799 there was no bishop in Pécs for eight years. During this period, at the end of 1804 and in January 1805, the collection was robbed, only the bronze medals remained. The extent of the damage was assessed at about 30.000 pengo Forint. Klimo, during his lifetime, presented a significant collection of medals, probably duplicate copies, to the son of his sister, János Fáy, who later laid the foundations of his picture collection out of the price of this medal collection.

Fortunately, the size of the original collection as well as the efforts of later bishops to fill the gaps, can be followed from the still extant descriptive catalogues.

The numismatic interest of the bishop together with his plan to found a university also resulted in a large numismatic book collection in the library with a number of rarities among them. The earliest numismatic work in the collection is by Sebastiáno Erizzo, from 1559. Another valuable book rarity is the two-volume edition de luxe on the collection of the Coin Cabinet of the Imperial Library of Vienna which was donated to the Bishop by the Queen Maria Theresa. Bishop Klimo bought an invaluable book collection, consisting of 13 works in 49 volumes, from the also numismatist chambarlain of Pozsony (today Bratislava), the knight Cothmann.

The library, consenting to the wish of the founder, was put by Count Gyula Zichy into the indefinite use of the Erzsébet University, moved from Pozsony to Pécs in 1923. The remains of the coin collection were not transferred to the University.

*   *   *

F. Dárdai Ágnes:

Régi tankönyvek a hajdani

Pécsi Püspöki Könyvtárban

„A könyveket nem szeretni annyi, mint nem szeretni a

bölcsességet, s a bölcsességet nem szeretni annyi, mint állativá lenni...

Vigyázzunk tehát! Mivelhogy a könyvek révén sokan lesznek tudóssá az

iskolán kívül is; könyvek nélkül pedig senki nem lesz tudós még az

iskolában sem,ha szeretjük az iskolát, szeressük a könyveket,

az iskolák lelkét is; amelyik iskolát nem éltetik a könyvek, az halott.”

(Comenius a „tanító” könyvekről, Sárospatak, 1650)

Bevezetés

A neveléstörténet egyik igen izgalmas, bár eléggé elhanyagolt területe a tankönyvtörténet. A tankönyvtörténeti elemzések segítségével régmúlt korok tankönyveiből sok minden kiolvasható, hiszen e könyvek egyrészt kulturális javakat, filozófiákat, ideológiákat, politikai (oktatáspolitikai) érdekeket és értékeket, valamint hatalmi szándékokat közvetítenek, másrészt világképet, erkölcsi, ideológiai értékeket, tudományfelfogást, mentalitást, életérzést, társadalmi viszonyokat tükröznek. S mivel a tankönyv történetileg változó dokumentum, ezért alkalmas annak vizsgálatára is, hogyan tükröződik benne elmúlt korok szellemisége, életfilozófiája, tudományos szemlélete,„korszelleme”.

Más európai nemzetekhez hasonlóan a felvilágosodás korának Magyarországán is erőteljes törekvés mutatkozott arra, hogy mindenek előtt a közoktatásban – a népiskolákban, és középfokú tanintézetekben, de a felsőoktatás bizonyos tantárgyai esetében is – a nemzeti nyelv, azaz a magyar legyen az oktatás nyelve. Amikor a 18. század végén elkezdődött, majd a reformkorban felerősödött a nyelvújító mozgalom, ez egyben a magyar nyelv iskolai tanításáért, illetve tágabb értelemben az iskolai oktatás magyar nyelvűségéért vívott küzdelmet is jelentette. Megállapítható tehát, hogy a magyar nyelvű oktatásért folytatott harc egyik természetes területe volt a magyar nyelven megjelentetett tankönyvek ügye, valamint ezeknek a tankönyvek kiadása, beleértve az oktatást szolgáló könyvtárak, könyvgyűjtemények számára történő megvásárlásukat is.

A könyvtárak régi könyves állományában megbújó tankönyvek feltárása tehát több szempontból is elmélyült kutatómunkát kíván. Mindenek előtt szükséges a tankönyvállományt neveléstörténeti, intézménytörténeti, könyv-, és könyvtártörténeti, valamint művelődés-, és tudománytörténeti megközelítéssel számba venni. Történelem, magyar nyelv és irodalom, pedagógia- és könyvtárszakos szakdolgozók, tudományos diákköri dolgozatot készítők, valamint doktoranduszok számára lehetnek relevánsak a következő, komplex tankönyvtörténeti megközelítést felvető kérdések. Mely tankönyvtípusok jellemzőek az elmúlt évszázadokra? Mely tudományok/tudományterületek reprezentálják a korabeli tankönyvek tematikáját? Milyen jellegzetességek tárhatók fel a korabeli tankönyvekben/tudományos könyvekben a tudományos nyelvezettel kapcsolatban? Hogyan fejlődött, differenciálódott magyar nyelvű tankönyveinkben a tudományos nyelv, általa hogyan fejlődött a köznyelv? Kik a tudományos könyvek szerzői, hogyan alakult peregrinációjuk, mely egyetemeken szerezték műveltségüket? Milyen könyvekkel, tankönyvekkel gyarapították hazatérésük után könyvtáraikat? Melyek voltak a tanulást, tanítást segítő könyvtári állományok beszerzésének módjai, útjai? Milyen műveltségkép bontakozik ki a korabeli tankönyvekből? Mi lehetett e tankönyvek hatása? Van-e különbség az egyes felekezetek által kiadott tankönyvek között tartalmi és formai tekintetben?

A kérdések még sorolhatók, de így is nyilvánvaló, hogy a téma sokoldalú, probléma- és fejlődéstörténeti, valamint multidiszciplináris szemlélettel közelíthető meg. Jelen tanulmányban nem érintjük e kérdések sokaságát, pusztán arra vállalkozunk, hogy röviden bemutatjuk a Klimo-gyűjtemény tankönyvállományát, és a magyar nyelvűek közül egy-kettőt kiválasztva felvillantunk néhány művelődéstörténeti érdekességet. Mélyebb összefüggések feltárására a tankönyvek globális, valamint szisztematikus, egyenkénti elemzése után kerülhet sor. A tankönyvtörténeti elemzések fontosságát hangsúlyozva továbbá arra hívjuk fel a figyelmet, hogy a tankönyvtörténet nemcsak a neveléstudomány ügye, hanem a klasszikus tudományok szinte mindegyike fontos információkat nyerhet a régi tankönyvek által saját diszciplínájának történeti előzményeiről, a tudományos ismeretek és nézetek terjedéséről, meghatározó tudományfilozófiák fejlődéséről. A régebbi évszázadokból származó tankönyvek közül a magyar tankönyvek pedig különösen jó lehetőséget teremtenek arra, hogy megvizsgáljuk, hogyan is alakult ki egy-egy tudomány magyar nyelvű szókincskészlete.

Magyar nyelvű tankönyvek (1777-1848) regisztere

Ami a magyar nyelvű tankönyveket illeti, Fehér Erzsébet jóvoltából[1] rendelkezünk egy olyan tankönyvlistával, amely az 1777 és 1848 között megjelent minden, ma hozzáférhető alsó- és középszintű magyar nyelvű tankönyvet számba vett, de röviden érinti az 1777 előtt megjelenteket is.[2] Fehér Erzsébet gyűjtőmunkájának fő színhelye az Országos Széchényi Könyvtár volt. A gyűjtemény „kontrollálása” érdekében azonban átvizsgálta az Országos Pedagógiai Könyvtár és Múzeum, a Sárospataki Református Kollégium Nagykönyvtára, a Magyar Tudományos Akadémia Könyvtára, az Eötvös Lóránd Tudományegyetem Egyetemi Könyvtára, a Ráday Gyűjtemény Könyvtára, az esztergomi Főszékesegyházi Könyvtár, az egri Egyházmegyei Könyvtár, a miskolci Lévay Könyvtár, a debreceni Tiszántúli Egyházkerület Nagykönyvtára és a sátoraljaújhelyi Kossuth Lajos Gimnázium Könyvtára állományát is. A felsorolásból kitűnik, hogy a pécsi hajdani Püspöki Könyvtárban nem járt, a Klimo-gyűjteményt tehát nem vonta be vizsgálatába, bár jelzi, hogy „tankönyvgyűjteményünk teljessége csupán viszonylagos: a jövőben bizonyára felszínre kerülnek további olyan tankönyvek, amelyek munkánkban nem szerepelnek. Elképzelhető, sőt valószínű, hogy további tudományos könyvtárak átvilágítása újabb, itt nem szereplő tankönyveket hoz felszínre.”[3] Fehér Erzsébet fent említett tankönyvlistájában 459 tételt szerepeltet. A bibliográfiai adatokon kívül a szerző közli a tankönyv rövid tartalmát, és azt hogy melyik iskolatípusban használták.

Fehér Erzsébet az általa közölt tankönyvek összességét reprezentatívnak tekinti, amelyet gyűjtőmunkájának alaposságára tekintettel nem lehet okunk megkérdőjelezni. Nem is kívánjuk tehát (mert nem lehet) összehasonlítani Fehér Erzsébet listáját a Klimo Könyvtár tankönyvlistájával. Hiszen Fehér a magyar nyelvű alsó- és középfokú oktatás tankönyveit vette számba, míg a mi gyűjteményünk elsősorban felsőoktatási képzés számára történt beszerzésekből formálódott. Fehér Erzsébet probléma-felvetése, a korabeli tankönyvekre vonatkozó gyűjtőmunkája viszont óhatatlanul felveti annak a kérdését, hogy vajon a Klimo-gyűjteményben vannak-e kifejezetten az oktatás és tanulás számára készült tankönyvek? Ha igen, milyen a megoszlásuk? Mikor keletkeztek, kik írták őket? Milyen nyelvűek? Milyen tudományterületet reprezentálnak? Ezekre a kérdésekre kerestük a választ, amikor a Klimo bibliotéka állományát abból a szempontból vizsgáltuk át, hogy milyen és mekkora tankönyv-kollekcióval rendelkezik.

Tankönyvek a Klimo Könyvtárban[4]

A pécsi püspöki könyvtár Klimo György pécsi püspök (1751-1777) tevékenysége alatt formálódott a 18. század egyik jelentős tudományos gyűjteményévé. A könyvtár alapját Klimo püspök elődje, Berényi Zsigmond (1740-1748) közel 3000 darabos gyűjteménye képezte, amely zömmel teológiai, jogi, liturgiai és történeti munkákat tartalmazott. Az állomány gyarapítása akkoriban ugyanolyan elvek szerint történt, mint ahogy ma is: a tervezett egyetem minden fakultásának oktatási és tanulási igényeit szem előtt tartva az akkori tudományok minden szakterületéről a legfontosabbnak ítélt munkákat szerezték be régi és korabeli szerzőktől. A gyarapítás tehát igen tervszerűen és célszerűen történt. Legtöbb kötetet Ausztriában és Itáliában vásárolták, zömmel az orvostudomány, a jogtudomány, a teológiai, a természettudomány, valamint a nyelvészet köréből. Amikor az alapító Klimo meghalt, könyvtára 15.000 kötetet számlált. Utódai majd fél évszázadig nem gyarapították az állományt, viszont 1828-ban olyan püspök került Szepesy Ignác (1828-1838) személyében az egyházmegye élére, aki újból felelevenítette az egyetemalapítás gondolatát, és ennek szellemében gazdagon pártolta a tudományok művelését, és ehhez szakmunkák beszerzését. Az ő általa építtetett klasszicista épületbe került 1832-ben a Klimo gyűjtemény, valamint az utódok, így a saját maga által kezdeményezett gyarapodás is.

A gyűjtemény történetében a következő jelentős esemény az 1923-ban a Pozsonyból menekülni kényszerülő Erzsébet Egyetem Pécsre kerülése volt. A könyvtárát Pozsonyban otthagyni kényszerülő egyetem számára gróf Zichy Gyula püspök (1905-1926) adta át örökös használatra a könyvtár épületét a közel 35.000 kötettel, valamint a Székeskáptalan 7000 darabos gyűjteményét is.

E több mint egy évszázados történeti utat megjárt könyvállomány katalógusát Móró Mária Anna nemcsak könyvformátumban, hanem elektronikus katalógusban is feltárta.[5] Az adatbázisban a bibliográfiai rekordokban a „tankönyv” szóra keresve 472 tételt találtunk. A rekordokat egyenként átvizsgáltuk, majd a címleírás szerint nem egyértelműnek tűnő dokumentumokat, tankönyv-műfajukat kontrollálva egyenként kézbe is vettük.

A tankönyvek kronológiai és nyelvi megoszlása

A tankönyv kollekció hét darab (16. századból származó) antikvát tartalmaz. A legkorábbi tankönyv 1503-ból származik Hugo Argentinensis tollából, amelyet Kölnben adtak ki. A tankönyv teológiai témájú szövegek kompendiuma, amelyet a tankönyvben található bejegyzés szerint Dienes István vásárolt meg. Az összes antikva tankönyv ehhez hasonló jellegű kiadvány, hiszen többségük latin nyelvű, teológiai, zömmel Biblia-magyarázatokat tartalmazó szövegekből áll. A 17. századi tankönyvekből már valamivel több található, összesen 18 mű. A Klimo-gyűjtemény tankönyveinek többsége (327 mű), a tankönyvek közel 70%-a a 18. századból származik. Ezen nem lehet csodálkozni, hiszen ez azon évszázad, amikor Magyarországon a felvilágosodás, a nyelvújító és tudománynépszerűsítő mozgalom, de különösen a Mária Terézia által elrendelt 1707-es Ratio Educationis hatására államilag ösztönzötté vált az iskoláztatás mindhárom (felső-, közép-, és alap) szintje. Az iskolai oktatás törvény által előírt kötelező jellege, és ezzel tömegessé válásának kezdeti lépései ösztönző erővel hatottak a kor tudósaira, akik tudományos nézeteiket írásba foglalták, téziseiket vitára bocsátották. De hatottak a kevésbé híres, ám tudós tanárokra is, akik felismerték a korszak legfontosabb tudományos műveinek jelentőségét, ezért más nemzetek elismert szerzőinek munkáit megvásárolták, itthoni iskolákban, kollégiumokban tanították, a nyelvújítás kezdeti éveitől pedig a legnépszerűbb, tanulásra és tanításra alkalmas könyveket, tankönyveket magyarították, és azokat kiegészítették.

A püspöki könyvtár tankönyveinek döntő többsége (361 darab) latin nyelvű. Kisebb része (79 darab) német, illetve magyar nyelvű (26 darab). Elenyésző számban (1-1 példányban) találhatóak francia, horvát, olasz, arab, görög és szlovák nyelvű tankönyvek. Ez utóbbiak mindegyike nyelvkönyv, mégpedig a latin által magyarázva. A tankönyvek latin nyelvűsége nem szorul magyarázatra, tudván, hogy akkoriban mind a tudományoknak, mind pedig az oktatásnak a nyelve a latin volt. Ez utóbbi tényről sajátos módon a magyar nyelvű tankönyvek előszavaiból szerezhetünk tudomást. Miközben a magyar nyelvű tankönyvek szerzői a fordított szerzők által művelt tudományterület jelentőségét méltatják, nem felejtik el saját személyüket sem dicsérni, különösen, ami az idegen nyelvű (zömmel latin és német) szövegek magyarításában betöltött szerepüket illeti. Megállapítható, hogy minél korábbi a magyar nyelven íródott mű, annál inkább a tankönyv szerzője, illetve fordítója szükségesnek tartotta (rendszerint az előszóban, a bevezetőben) taglalni a fordítás szükségességét, nehézségeit, valamint többen jelzik, hogy tisztában vannak azzal, hogy néhány kifejezés magyarítása vitát fog okozni a tudós emberek körében.

Szilágyi Sámuel[6] például A’ Fordítónak némelly szükséges Jedzései ezen Munka eránt címmel hosszasan értekezik nyelvészeti, fordítástechnikai kérdésekről. Tudatában van annak, hogy milyen fontos, hogy „ a Magyar Paraszt gazdának ... maga nyelvén ... irott Könyvetskéje legyen.” Majd azt is leírja, hogy munkáját úgy fordította, hogy azt a „legegyügyűbb” ember is megértse, ezért az összes idegen kifejezést igyekezett elhagyni, sőt ha egy-egy szót „homályosnak” látott, azt megmagyarázta, dőlt betűvel szedte, csillaggal jelezte. Maradtak azonban még így is idegen szavak, amelyeket nem lehetett lefordítani azon okból kifolyólag, hogy maga a dolog, amelynek a nevét kellett volna magyarítani, nem létezik Magyarországon. A fordító gondosságát mutatja, „...hogy pedig ezen Forditás annál hellyesebben legyen”, lektorokat kért fel a fordítás ellenőrzésére.

Varga Márton A gyönyörű természet című munkájában[7] azzal kezdi előszavát, hogy „Lesznek munkámnak ... tudós betsülöi is elegen, de talán ótsárlásokra is itt ott egynehányra akad.” Tudatában van azonban munkája jelentőségének, hiszen büszkén vallja: „Nemzetem dísze, dicsősége... hogy nem deákul, hanem magyarul írtam. Megmutattam, hogy anya nyelvünk’ ereje megbírja a ’Filosofiát, hogy lehet Fisikát olly tökéletesen rajta írni, mint a’ deák oskolás könyveink vannak. A nyelvnek nyakát nem szegtem sehol is az új szavakban ... Gyarapítsuk nyelvünket szép eggyet értéssel. Ezt meg fogják unokáink köszönni.”

Fél évszázaddal később, a 19. század közepére beértek a magyar nyelv megújítása érdekében hozott törekvések. Losonczy István 1846-ban a Trattner Nyomdában nyomott Hármas Kis Tükre már olyan szép magyar nyelven íródott, hogy azt a mai kor diákjai is gond nélkül megértik. Szerzőnk azonban még ekkor is (a magyar nyelv 1844-es törvénybe iktatását követően) a magyar nyelvről, annak szükségességéről értekezik tankönyve bevezetőjében. Miközben méltatja V. Habsburg Ferdinándot, mivel „ismét helyreállítá Nemzeti Nyelvünket az Oskolákban is”, nem mulasztja el megemlíteni, hogy tanítani csak magyar nyelven érdemes a diákokat, mert a latin nyelvű oktatás a többség számára csak gyötrelem. Kevesek („a kitűnő szép talentomuak”) képesek csak a tudós nyelv elsajátítására, a falusi és városi gyermekeket ezért magyar nyelvű könyvekkel kell ellátni. Sőt, Losonczy István arra buzdítja előszavában a kiadókat, hogy e magyar nyelvű könyvecskéket árusítsák minél olcsóbban, mert azokat nemcsak a „Növendő Ifjúság, hanem a’ Szülők is édes-örömest olvasgatják.”

A tankönyvek tudományterületi megoszlása

A tankönyvek az akkori tudományos élet szinte minden fő területét, a tudományok fő- és alágát felölelik. Csoportosíthatóságuk az akkori tudományok differenciáltsági szintjét mutatja. A tankönyvek tudományágak szerinti csoportosítását, valamint e csoportok szerinti előfordulási gyakoriságukat az alábbi táblázat szemlélteti.

.

Tudományág

Tudományterület

Tankönyvek száma

(darab)

Tankönyvek megoszlása

(%)

Orvostudomány

állatorvoslástan, állatanatómia, állattan, gyógyszertan, patológia, kórtan, közegészségügy, anatómia, szülészet, diagnosztika, terapeutika, egészségügyi igazgatás, sebészet

26

5,5

Teológia

apostoli levelek, biblia, bibliamagyarázat, hermeneutika, dogmatika, vallástörténet, dogmatikatörténet, egyháztörténet, erkölcstan, etika, exegézis, hittan, katekizmus, liturgia, morálteológia, patrológia, pasztorológia, teológiai antropológia

161

34,1

Természettudományok

bányászat, botanika, csillagászat, építészet, festészet, fizika, földrajz, történeti földrajz, háztartástan, hidrotechnika, kémia, természettan, mezőgazdaság, ásványtan, műszaki rajz, gazdaságtan, gazdaságtörténet

77

16,31

Matematika

geometria, algebra, trigonometria, szögfüggvények, logaritmus táblák, statisztika

12

2,54

Jogtudomány

családjog, büntetőjog, egyházjog, hadijog, magánjog, periratok, ügyvédi szakvizsga, jogbölcselet, jogtörténet, kánonjog, közjog, magánjog, római jog, közigazgatási jog, eljárásjog, államjog, természetjog

74

15,67

Filozófia

filozófiatörténet, metafizika, természetfilozófia, logika, dialektika, retorika

42

8,89

Humán tudományok

levelek, irodalomtörténet, mitológia, helyesírás, pedagógia, pszichológia, stilisztika, szótár, lexikon, történelem, világtörténelem, közmondások, numizmatika, Ausztria története, képzőművészet nyelvkönyvek

69

11

14,61

2,33

A táblázatból megállapítható, hogy a maihoz képest az akkori tudományok kevésbé voltak differenciáltak, a tankönyvek zöme teológiai (több mint a harmada), illetve természettudományi és jogtudományi jellegű (a két tudomány együtt a tankönyvek másik harmada). Nem önállósultak még a műszaki, az agrártudományok, de hiányoznak az önálló történettudományi, pszichológiai, pedagógiai diszciplína létéről tanúskodó tankönyvek is.

A tankönyvek műfaja

Hiába is keresnénk a mai tankönyvekre jellemző műfaji sajátosságokat. A korabeli tankönyvek mindenek előtt kompendiumok, szöveggyűjtemények, esszé típusú tankönyvek, az alsó- és középfokú oktatás számára készültek pedig olvasókönyvek, katekizmusok voltak. A tankönyvek didaktikai apparátusa nem vethető össze a maiakéval, hiszen akkoriban még kevés hangsúlyt fektettek arra, hogy a tankönyvekben foglalt ismeretek a tanulók számára minél könnyebben elsajátíthatóak legyenek. Éppen ezért hiába keressük az ún. didaktikai apparátus – képek, térképek, grafikonok, ábrák, színes illusztrációk stb. – tudatos pedagógiai alkalmazását. A korabeli tankönyvek egyértelműen (összhangban az akkori neveléselmélettel és gyakorlattal) az ismeretközvetítő (frontális) oktatást, és az ezt alkalmazó tanári munkát támogatták. A tankönyvek többsége ezért nemcsak a diákoknak, hanem a tanároknak is szólt, mintegy tanári kézikönyvként szolgált.

A tankönyvekben (kivéve a katekizmus jellegűeket) nincs kérdés, a tanulói elsajátítást nagy részben a tanári magyarázat és instrukció segítette. Az illusztrációk száma is kevés (ez nyilván összefüggött az akkori nyomdatechnikai kapacitásokkal), amennyiben mégis van illusztráció, azok általában a címlapon, illetve függelék formájában a tankönyv végén találhatók. A tankönyvet tanulók számára a legtöbb segítséget a logikus, világos tagolás (tananyag elrendezés), a fontosabb megtanulandó szavak jegyzéke, illetve a latin szavak, kifejezések magyar megfelelőjének a felsorolása adta.

Feltétlenül említést érdemel, hogy a korabeli tankönyvek szerzői jóval nagyobb hangsúlyt helyeztek arra, hogy a tanulóikat ösztönözzék a tanulásra. A mai pedagógia által motivációnak nevezett eszközök széles skáláját alkalmazták, amikor az előszóban, egy-egy fejezet mottójában, valamint a tankönyvi szövegben folyamatosan a dolgok megismerésére, a világ, a természet, az ember megértésére ösztönözték a tankönyvek olvasóit, és a felvilágosodás elkötelezett híveiként nagy érzelmi elkötelezettséggel tettek hitet az emberi tudás értéke mellett.

A tankönyvek bemutatása

[Losontzi István]: Hármas kis-tükör, melly a magyar királyi birodalomnak, azaz Magyar országnak és hozzá kapcsoltt egyéb részeinek I. földleirását, II. mostani polgári állapotját, s III. a magyar nemzetnek történetét tanuló ifjak számára híven ábrázolja. Magyarország és Erdély földabroszával., Pest 1846, Trattner - Károlyi. 327, 96, XVI p. 1 térk.

Minden idők legsikeresebb magyar történelem tankönyve Losonczy István „Hármas Kis Tükre”, amely a cím szerint „a Szent historiát, a Magyar Birodalom és Erdély Országnak földjét, polgári állapotját és históriáját gyermekek számára leábrázolja”.

A tankönyv 1773 és 1886 között 71 kiadást ért meg, és Magyarországon évtizedekig használták. Bár a szerző evangélikus tanár volt, könyvét nem csak a protestáns, hanem a katolikus és más felekezeti iskolákban is használták. Csupán 1854-ben a Bach-rendszer alatt tiltották be néhány évre művét. Ha figyelembe vesszük, hogy ezalatt a bő egy évszázad alatt hány iskolás nőtt fel ezen a tankönyvön, mindenképpen a korszak egyik legnagyobb hatású, a kor történelemszemléletét, a reformkori nemzedék történelmi ismereteit, a későbbi dualizmuskori történészgenerációknak máig ható nézeteit alapvetően befolyásoló tankönyvről van tehát szó.[8]

Felmerül tehát a kérdés, miben rejlik e tankönyv titka, miért volt olyan népszerű tanárok és diákok között egyaránt, hogyan látja a ma történésze, történelemtanára e korabeli tankönyvet? Mindenek előtt azért lehetett oly népszerű e tankönyv, mert a korábban önálló tantárgyként nem tanított stúdiumot úgy tette a kor embere számára elfogadottá és hitelessé, hogy a történelmet a vitathatatlan Bibliával legitimálta. Magyarország és Erdély történetét a bibliatörténethez csatolta, annak mintegy természetes folytatásaként. Nem kevésbé korát megelőző, máig érvényes pedagógiai újítás volt a tananyagnak az életkori sajátosságokhoz való igazítása, ezen pedagógiai elvnek a következetes alkalmazása. Harmadik nagy újítása a történelemnek magyar nyelvű tanítása, illetve az, hogy az értelmetlen magoltatás helyett a praktikus ismeretek komplex tanítása mellett szállt síkra. Mindezen modern (egyébként Comeniushoz visszamenő) pedagógiai elveket előszavában fejti ki Losonczy. A tankönyv első részében a diákok földrajzot, a másodikban az ún. állampolgári ismereteket, a harmadik részben pedig a magyar királyok történetét tanulhatták.

A tananyagrészek kérdés-felelet formában épülnek fel, úgy azonban, hogy a különböző betűméretek szedésével elválnak egymástól a törzs és kiegészítő ismeretek. A modern tankönyvszerkesztői gyakorlat ma is alkalmazza ezt az elvet.

Losonczy tankönyve méltán aratott tehát tartós sikert. Kevesebb, mint 200 oldalon tényszerű, érdekfeszítő, hiteles képet adott a magyar történelemről a korabeli történelemfelfogásnak megfelelően. Őseink dicső cselekedeteinek részletezésével, az alkotmánytörténeti részben a papíron lévő jogoknak a valóságos állapottal való szembesítésével, a szegényekkel és üldözöttekkel szembeni empátia kinyilvánításával, a hazaárulás éles elutasításával a tankönyv fontos szerepet játszott a magyar történelmi tudat, a nemzeti öntudat és az egységes haza eszményének megerősítésében.

A szerző felsorolja Magyarország vármegyéit, és minden vármegye ismertetése egy versikével kezdődik. A Dunántúli kerület vármegyéinek felsorolásakor a sorban az utolsó Baranya vármegye:

„Baranya vármegye vagyon utoljára

Mely igen áldott föld, termékeny voltára,

Itt Pécs, Pécsváradja, Harsány, Siklósvára,

S Mohács, hol nemzetünknek lőn veszte ’s kára.”

Majd rövid tényszerű felsorolás következik Pécs városáról:

„Pécs királyi város, népessége 12 500. A püspök és káptalan lakása, püspöki Lyceum, királyi gymnasiummal, könyvnyomtató-műhellyel, magyar játékszínnel. A török 143 esztendeig bírta; Solimán szultán a vidéket földi paradicsomnak nevezte. Oly fényes állapotban volt hajdan, hogy közpélda-beszéddé vált: „németnek Bécs, magyarnak Pécs”, jó bort és dohányt termeszt, nagy kőszén bányái vannak. Hüttner papiros gyárával.”

Wiegand, Johann:, Az austriai paraszt iffjúságot a jól rendeltt mezei gazdaságra oktató kézi könyvetske. Iratott német nyelven Wiegand János által (Ford. Szilágyi Sámuel), Posonyban 1774, Patzko F. A. [22], 238, [16] p.

A pécsi Püspöki Könyvtárban található egy 1774-ből származó, a pozsonyi nyomdában[9] készült oktató könyv Johann Wiegand tollából, amelyet magyar nyelvre Szilágyi Sámuel, a Debreceni Református Kollégium fizikaprofesszora fordított le.

A könyv stílusán, szókészletén érezhető, hogy a nyelvújító mozgalom előtt íródott, bár a fordító előszavában megjegyzi: „hogy ezen munkát úgy igyekeztem fordítani, hogy a’ legegyügyübb ember-is meg-érthesse. Melyre nézve az Idegen Szókat mindenütt eltávoztattam, valamennyire tsak lehetett; söt néhol, valamelly szót homályosnak láttam, azt egy kevéssé bövebben ’s több Szókkal tettem ki ... Ha pedig egynéhány Szók fognak találtatni, mellyek Idegen Nyelven vagynak, azokat azért nem lehetett Magyar Nyelvre fordítani, mivel az ollyanoknak sem Neve, sem pedig maga a’ Dolog Magyar Országon nintsen.” Bár Szilágyi Sámuel patikusokat, doktorokat, „Nyelveket értő Magyar Hazafiakat” is megkérdezett fordító munkája során (pl. a „selyem-eresztő bogarakról), hazafias kötelességükre hivatkozva arra buzdítja honfitársait, hogy működjenek közre „az illyen hasznos Munkák” írásában.

Szilágyi azt is megemlíti előszavában, hogy a magyar parasztok csak azokkal a földművelő ismeretekkel rendelkeznek, amelyeket még őseiktől tanultak. A német parasztokat hozza föl követendő példának, akik silányabb termőföldön is sokkal jobban gazdálkodnak, mint a magyar parasztok, mert dolgosabbak, és mert korszerűbb ismeretekkel rendelkeznek. Ezért Szilágyi hitet tesz amellett, hogy az iskolákban tanítani kell a korszerű mezőgazdasági ismereteket.

A mezőgazdaság technika- és technológiatörténetével foglalkozó kutató számára bizonyára nagy élvezet és haszon a könyvecske első fejezetének tanulmányozása a trágyáról. Az agrártörténet kutatója bizonyára azt is meg tudja magyarázni, hogy miért szentel egy teljes fejezetet (ráadásul az elsőt!) a trágyának a szerző, miért értekezik annak összetételéről, hasznáról hosszasan, melyet szerinte „a parasztok méltán neveznek a Föld Lelkének”. Majd a tankönyv sorra veszi a gabonaföldek, a szőlőskertek, veteményesek művelésének rendjét, illetve a legfontosabb mezőgazdasági haszonállatokat. A tankönyv egy ABC-rendbe szedett névmutatóval zárul, amelyben a megfelelő oldalszámokra való utalások vannak, illetve a szerző néhol szómagyarázatot is ad (pl. giz-gaz, lásd dudva; kukuricza lásd tengeri stb.).

Wilmsen, F. P.: A magyar gyermekek barátja, vagy olly hasznos olvasó könyv a házi és oskolai tanuló gyermekek számára, mellyből azok a legszükségesebb és leghasznosabb tudományokat gyenge elméjökhöz képest megfoghatják, mellyet -- után sok bővítésekkel ... hazai nyelven kiadott Lánghy István. I-II. rész., Pest 1829, Landerer L. [6], 235, [1], [6], 336, [1] p.

Lánghy István a Somogy megyei Csokonyán született 1796-ban, és Pesten halt meg 1832-ben. Nyelvművelő és nevelő volt, aki Wilmsen német pedagógus könyvét magyarra fordította, és ahol szükségesnek látta kibővítette. A magyar gyermekek barátja könyvecske tulajdonképpen két könyv egybekötve, az elsőben tanmesék vannak, a második könyv vallási, etikai szövegeket tartalmazó leckékből áll, de találhatók a tankönyvben a kontinensek földrajzával, és állampolgári ismeretekkel foglalkozó részek is.

A tankönyv I. fejezete rövid tételmondatokból áll: „Én gyermek vagyok. A gyermekek még nem sokat tudnak, ezért tanulniuk kell... Addig, amíg oktatnak, tanítvány vagyok. A jó tanítvány figyelmetes... örömest jár az Oskolába, szorgalmatos, rendes, csinos, erkölcsös és békességes... nem csintalankodik, s nem kóborol ide ’s tova, hanem egyenesen haza megy. Én jó tanítvány akarok lenni.” Majd ezután 40 oldalon keresztül a kb. 7-8 éves gyermek értelmi színvonalához igazodva, az első lapokon egyszerű szavakkal, egyszerű bővített mondatokkal, majd 5-6 lap után egyre gazdagabb szókinccsel, és összetett mondatokkal összefoglalja mindazt a tudást, amit a gyermek feltételezhetően tud, vagy tudnia kell. A megfogalmazás igen tömör, de adatokban gazdag. A szerző és a fordító gyakran használ szinonimákat a jobb megértést segítendő. (elapadt, kiszáradt – vendégfogadó, szállófogadó, csapszék, vendégfogadós, csaplár stb.). Feltűnő a fordítás szép magyarsága, árnyalt kifejezőkészsége, amely miatt a mai olvasó közel 180 év távlatában sem érzi avíttnak, érthetetlennek a szöveget. Sőt, élmény olvasni, hogy fordítónk milyen árnyaltan magyarázza meg például, hogy mi a különbség a mocsár, a posvány, a tócsa, a pocséta és a pocsolya között.

E rövid tételek – amelyek tehát a gyermeket körül vevő világ – velős magyarázatát adják, nem pusztán a gyermek számára íródtak, hanem feltételezzük, hogy inkább tanítója számára, akinek e fejezet mintegy tanítói kézikönyvként, vezérfonalként is szolgált. Állításunkat erősíti az a tény, hogy a „Tételek” után rövid ellenőrző kérdések következnek, az ugyancsak rövid válaszokkal. E katekizáló olvasási és tanítási stílus a korabeli iskolákban bevett gyakorlat volt.

A „Tételek” után tartalmilag csoportosítva rövid tanmesék következnek. A tanmesék többsége moralizáló, a gyermek lelkivilágához, élettapasztalatához közel álló kedves figurákkal, akik rossz cselekedetük után mindig lelepleződnek, a jó gyerekek pedig megdicsőülnek. A szerző nem hagy kétséget a tanmesék végén: levonja a tanulságokat, és a családi, közösségi, társadalmi normák betartására ösztönöz. A torkos Friderikáról szóló olvasmány végén pl. megfogalmazza a fő tanulságot: „Aki kiváncsiságát vaktában követi, azt azok végtére veszedelembe buktatják.”

Az utolsó („Állampolgári ismeretek”) fejezetben a szerző röviden áttekinti az egyetemes történelem nagy korszakait, főbb eseményeit. A VII. Gergely pápától Amerika felfedezéséig, azaz az 1096-1492-ig terjedő időszakot 68 sorban foglalja össze. Valamivel bővebb kifejtés következik a „Magyar Ország’ Históriájának rövid Rajzolatja” című XXIII. fejezetben. A tankönyv társadalmi szerepét és hatását leginkább a XXIV. fejezet tükrözi, amelyben a tankönyvet használó tanító, és az abból tanuló diák minden megtudhat „A jobbágyoknak a’jól elrendelt Köztársaságokban való Jussairól, és Kötelességeiről.” Az első mondat megadja a legfőbb eligazítást: „Ahogy gyermeknek a szülői házban, úgy „az Ország valamennyi Lakosai ... kötelesek a Hazájokban fennálló Törvényeknek engedelmeskedni... azért, hogy az országban Rend, Csendesség és Bátorság uralkodjék.” Ezt mintegy nyomatékosítva, a következő oldalon olvashatunk azokról a „rémítő” épületekről, „melyek Fenyítő Házaknak, Vármegyei- és Uradalmi Fogházaknak neveztetnek ... Ezen házakban csupa kis szobák találtatnak, mellyek erős ajtókkal, nagy és erős lakatokkal és závárakkal vagynak megerősítve, ’s csak egy kis ablak van rajtok, melly kivülről erős vas rudakkal van felkészülve. Az ilyen szobákba, mellyek tömlöczöknek neveztetnek, zárattatnak bé a bűnösek, azaz azon rossz emberek, a’kik a Törvényeknek nem engedelmeskednek.”

A tankönyv következő oldalai felsorolják a felvilágosodás eszmerendszerét tükröző egyetemes emberi és polgári jogokat (az élethez, a szabadsághoz, a tulajdonhoz, valamint a birtokláshoz való jogot). Mivel azonban az emberek a „Polgári Társaságban” különféle rendeket alkotnak („némelyek előkelők, mások alacsonysorsúak”), ezért „egyik embernek nagyobb tekintete, és hatalma van mint a másiknak.” A tankönyv egyértelművé teszi azokat a foglalkozásokat, amelyek az egyes rendekhez illenek. Felsorolja, hogy kinek, hogyan és mennyit kell adózni, és végül a fejezet utolsó oldala az „Uraságok” és „Szolgák” viszonyáról, a szolgák kötelességeiről szól, valamint felsorolja a legfontosabb állami hivatalokat (kormányszékek, kancellária, helytartó tanács, királyi tábla, törvényszékek stb.).

Az Olvasókönyv utolsó XXV. fejezete erkölcsi intelmeket sorol fel egy-egy versikével alátámasztva. Például: „Őrizkedj, hogy becsületes nevedet valamelly gyalázatos cselekedet által meg ne becstelenítsd: Azt a’ki lop vala, Tolvajnak tartják mindenkor. Esmérd meg tulajdon hibáidat, és ne gáncsold szüntelen felebarátodat: Lásd szemedben a gerendát, Ne bántsd máséban a szálkát. Ne nyugtalankodjál, ha foglalatosságodban nem teszel szaporán előmenetelt: Ama’ híres Róma vára, Nem egy napnak a’ munkája.”

Dugonics András: A tudákosságnak első könyve, mellyben foglaltatik a bető-vetés /Algebra/., Pest 1784, Landerer Mihály. [2], 272 p.

Dugonics András bevándorolt horvát (dalmát) kereskedőcsalád sarja. Tizennyolc éves korában belépett a piarista rendbe. Később a váci, a medgyesi és a nyitrai gimnáziumokban tanított. A nagyszombati egyetem elemi matematika tanszékére került 1774-ben. Tanári munkája során sikeresen küzdött a németesítő törekvések ellen. Tevékenységével kivívta a hatóságok és sok kollégájának ellenszenvét. Az egyetemi ifjúság viszont rajongott professzoráért. A magyar nyelvért folytatott harc egyik kiemelkedő alakja volt. Négykötetes matematikai művében (Tudákosság) egyetlen idegen szó sincs.

Ahogy fentebb is vázoltuk, a 18. század a tudományos nyelv magyarosodásának korszaka, a tudósok megkísérlik a latin nyelvet kiküszöbölni, és tudományos gondolataikat magyar nyelven megfogalmazni, más tudósok műveit idegen nyelvről magyarra lefordítani. A matematikai műnyelv megalkotásában kiemelkedő érdeme van Dugonics Andrásnak, hiszen akkor fogalmazta meg tiszta magyar nyelven négykötetes matematikai művét, amikor még a közoktatás és a tudomány nyelve is a latin volt. Magyar nyelvű matematikai tankönyve hosszú időn keresztül a kor tudósainak alaptankönyve volt, amelyben nemcsak a számtan, algebra, mértan és részben a természettudományok műszavait sajátították el magyar nyelven, hanem a tudományos gondolkodás, a logikus érvelés, a bizonyítás készségét is.

A földmérésről szóló fejezet előtt egy versike méltatja Dugonics munkásságát, amely őt „tudákos betűvetőnek”, „Newton szerént bölcselkedőnek” nevezi. Különösen matematikai műnyelvünk köszönhet neki sokat, bár nem mindegyik szava élte túl őt, hiszen már életében is sokat bírálták szóalkotásai miatt, így Kazinczy is. Némely idegenből alkotott szava erőltetett és a magyartól idegen hangzású volt, nem is maradtak fenn ezen szavai, pl. „tellemtudákság,” „tellemíteni”, „húzomos mekkoraság tudománya” (geometria). Vannak viszont olyan általa megalkotott szavak, amelyeket ma is használunk: tudomány, tétel, felület, töredék, henger, gyök, véges, végtelen, derékszög, kör. Ez utóbbi állítólag azért nem „ker” (a kerek szóból eredeztetve), mert Dugonics élete végéig szögedi tájszólásban beszélt.[10]

A Tudákosság első könyve a „bötű-vetésről” azaz az algebráról szól. Ma tanulás-módszertani bevezetőnek neveznénk azokat a sorokat, amelyben a szerző leírja, hogy hogyan kell az algebrát tanulni. Figyelmeztet, hogy a könyvnek „elejéről utollyára, osztán közepére senki se hágdicsállyon, hanem amint irva vagyon, a’ rend szerént lépdegeljen.” Majd egy újabb fontos szabály következik: amíg valaki tökéletesen meg nem értette a tananyagot, tovább ne lépjen. Nem árt, ha újból és újból visszatér a tananyagra, mert „az előbbinek igazságától függ az utóbbiak igazsága”. Nem elég csak elmélkedni, példákon gyakorolni is kell a megértett elméletet. Végül arra inti Dugonics tanítványait, hogy ne hirtelenkedjenek, hanem gyakran vegyék elő újból a már megtanultakat, és nem árt egy kis kételkedés sem, mert bár kemény munkával, de el fognak jutni a tudáshoz.

A tankönyv következő oldalain ezután Dugonics módszeresen végigvezeti tanulóit a tudományos gondolkodás állomásain. Elsőként a magyarázatokat (definició) említi, majd ezután következnek a „tudtomok” (axióma), a „kéremények” (postulatum), az „államányok” (hipotézis), a „vételek” (teoréma), a „tételek” (problema), a „fojadékok” (corollaria), majd végül a „jegyzetek” (scholia).

A tankönyv ezután a legegyszerűbb matematikai példákon keresztül vezeti be a tanulót az algebrába. Az egyes részek állítással kezdődnek, majd ezt követi a magyarázat, az alátámasztás és példák, végül a matematikai műveletnek a bemutatása. Az ismeretek fokozatosan nehezednek, a tanuló a legkönnyebbtől fokozatosan a nehezebb felé halad. Miközben Dugonics András matematikai tételeket magyar nyelven magyaráz, érzékelhető a magyar nyelvvel való küszködése. Ennek egyik példája a pozitív és negatív számok közötti különbség magyarázata. Ma már persze megmosolyogni való Dugonics azon igyekezete, ahogy a „vagyonos mekkoraságot” (pozitív szám), és a „héános mekkoraságot” (negatív szám) magyarázta. Ahogy látható az is, hogy két pozitív szám összeadását a mai fül számára idegen hangzású szavakkal teszi meg („8+2 = több nyolc, több kettővel”). Érzi ő is, hogy „e’ ki-mondás nem igen magyarosan esik”, ezért azt javasolja: „így mondgyuk ki: nyolc több kettővel”, és ennek mintájára a kivonás esetében is „így mondassék ki: nyolc kevesebb kettővel”.

Dugonics András négykötetes matematikai munkája nemcsak a matematika tudományának magyar nyelvre való átültetése miatt bír kiemelkedő művelődéstörténeti jelentőséggel, hanem azért is, mert feltételezhető, hogy a 19. század első évtizedeiben a reformkor meghatározó személyiségei minden bizonnyal ezekből a tankönyvekből sajátították el a tudományos (matematikai) gondolkodás alapjait.

Varga Márton: A gyönyörű természet tudománnya. Magyarázta a tüneményekből és az új feltalálásokból nemzete s az ifjúság javára --. (Rajz Veis János, sc. Karacs.), Nagy Váradon 1808, Tichy János 1. köt. XII, [12], 563 p. 3 t.

Varga Márton természettudós volt, aki filozófiai tanulmányait a győri akadémián végezte. Előbb Komáromban középiskolai tanár volt, majd a nagyváradi, 1809-től pedig a győri akadémia fizika, a természettan és a mezőgazdaságtan tanára. Élete végén pedig a zirci apátság uradalmának igazgatója. 1808-1809-ben megjelent háromkötetes tan- és kézikönyve a 18. század természettudományos (fizikai, kémiai és csillagászati-földrajzi) eredményeinek magas színvonalú, magyar nyelvű összefoglalása. Mint nyelvművelő a természettudományok szakmai magyar nyelvének kialakulását segítette elő, 1796-tól az erdélyi nyelvművelő társaság tagja.

Bár Kováts Mihályé,[11] Varga Márton kortársáé az érdem, hogy az egész korabeli kémiát élvezetes nyelven, szakmailag is kifogástalanul megszólaltatta, de Kovátscsal csaknem egy időben, 1808-ban jelent meg Varga Márton műve is. Az előszóban Varga hivatkozik ugyan Kováts Mihályra, de arra is, hogy neki ugyanúgy végig kellett mennie a nyelvi úttörők rögös útján. A gyönyörű természet tudománya előszavában joggal írhatta: „Előttem törött út, ki-ki tudgya nem volt”. Varga szóalkotásai általában jók, azonban az általa készített szavak nem ölelik fel a kémia egészét.

Az I. kötet egy bevezetővel indul, amely a természeti világgal kapcsolatos alapvető fogalmakat tisztázza, valamint bemutatja a természettudományos megismerés legfontosabb állomásait. Varga Márton a természeti világ megismerése alapjának a tapasztalást tekintette: „Az egész természet Tudománnyának talpköve a’ tapasztalás: ezen értjük azon esméreteinket, mellyeket érző eszközeink által szerez magának a’ lélek a’ természeti dolgokról.” Majd ezután bemutatja a newtoni természetfilozófia főbb gondolatait, és négy fő tételét. A tudós tanár hitet tesz a fizika hasznosságáról is, hiszen ahogy írja: „A Fisikának haszna az ember’ értelmének megvilágosíttatásában, a’ mi természeti állapotunknak tökélletesíttésében, ’s a polgári sorsnak boldogíttatásában, kimondhatatlan.” A következő fejezetekben igen részletesen, és zömmel német nyelvű szakirodalmi munkákra hivatkozva részletesen ír a testek tulajdonságairól, a mozgásról, súrlódásról, a testek kiterjedéséről.

A könyv második kötetében a kémia tudományáról olvashatunk (a levegőről, a gázokról, különféle ásványi anyagokról), majd a kötetet egy összefoglaló tábla zárja, amely korabeli fizikai és kémiai eszközök rajzait tartalmazza. A II. kötet elején a tartalomjegyzék után magyarnyelvű szószedet található, amely a latin kifejezések magyarítását tartalmazza. Van közöttük nagyon sok, amelyet ma is így mondunk és írunk („zsíros olaj, zengés, vízesés, tűzálló, okozat, súly, szivárvány”, de akad olyan is, amely nem élte túl a nyelvújítás korát („felső színe a testnek” = felszín, „fagyás pontya” = fagypont, „héség’ érzése” = hőérzet, „mindétig mozduló” = örökmozgó).

Budai Ésaiás: Magyar ország históriája, Debreczen, Csáthy György. (1. köt.) a mohátsi veszedelemig. (2. kiad.) 1811. 328 p. (2. köt.) a mohátsi veszedelemtöl fogva Buda viszszavételéig. 1808. [2], 340 p. (3. köt.) mellyben a felséges Ausztriai Ház örökös uralkodása foglalódik. 1812. [2], 252 p.

Budai Ézsaiás 1766-ban született, a magyar nemzeti műveltség úttörője, az első tudományos értékű magyar kézikönyv, a Magyarok históriája háromkötetes mű szerzője, a göttingeni egyetem díszdoktora, a Magyar Tudományos Akadémia tiszteletbeli tagja. Tanulmányait a debreceni kollégiumban, majd 1792-től 1794-ig Göttingenben, Oxfordban és Hollandiában végezte. Hazatérve, 1794 novemberében a debreceni református kollégium tanára lett, ahol a latin és görög nyelvet, és a történelmet tanította. 1808-tól a dogmatika tanszékén tevékenykedett. 1813-ban egyházkerületi főjegyzővé, 1821-ben debreceni lelkipásztorrá, 1822-ben a tiszántúli református egyház szuperintendensévé választották. Részt vett a református iskolák 1807. évi tantervének és oktatási rendszerének kidolgozásában. Sokat tett a latin nyelvű oktatás helyett a magyar nyelvű oktatás bevezetése érdekében. E célból írta világtörténelmét Közönséges história, és főleg a görög és latin szerzők életével és munkájával foglalkozó irodalomtörténetét Régi tudós világ címmel, ez utóbbi munkája révén a hazai klasszika filológia úttörője.

A neves debreceni tanár Budai Ézsaiás Közönséges Históriája a református iskolák számára készült első magyar nyelvű egyetemes történelemtankönyv, amely azonban csak az ókori és a középkori történelmet tartalmazza. Budai nemcsak tanárként és tankönyvíróként tűnt ki, hanem vezető szerepet játszott a református iskolák új tantervi javaslatainak kimunkálásában. Nevéhez fűződik az első magyar iskolai atlasz kiadása és a debreceni diákok rézmetsző műhelyének megszervezése is. A tankönyv hármas célt szolgált: bemutatta azokat a legfontosabb változásokat, amelyek az emberiség fejlődésére jelentős hatást gyakoroltak, valamint megismertette a tanulókkal az egyes nemzetek kulturális és tudományos fejlődését. A bevezetőben ma sem vitatható történelemfilozófiai kérdéseket feszeget a történelem totalitásáról: „...mi nevezetes? És mi nem? Az mindenkor az Írónak gusztusától, vagy czéljától függ; az olvasó is ezek szerint ítéli meg... olyan közönséges históriát írni, mely mindeneknek ínye szerint, minden nevezetesebb dolgokat magába foglaljon, lehetetlen”. Az egyetemes történelemmel való foglalkozás inkább a protestáns iskolákra volt jellemző, rendszeres oktatása inkább az egyetemeken történt.

Másik három könyve Magyarország történetével foglalkozik. A II. Ratio Educationis (1806) értelmében és szellemében a történelem anyagának legfontosabb fejezetei maguk a királyok, tehát annyi fejezet található a könyvben, ahány király. Az események is az egyes királyok köré csoportosulnak, az utolsó uralkodó, akinek történetét a tankönyv taglalja, I. Ferenc király.

Összegzés

Tanulmányunkban bemutattuk a hajdani pécsi püspöki könyvtár tankönyvkollekcióját. Megállapítottuk, hogy a tankönyvek történeti elemzése a neveléstörténet ritkán művelt területe, és hogy a korabeli tankönyvek sok szempontú elemzése gazdagíthatná a művelődéstörténeti kutatásokat. Mivel a tankönyv a maga történetiségében megragadható dokumentum, ezért alkalmas annak vizsgálatára is, hogyan tükröződik benne elmúlt korok szellemisége, tudományos szemlélete, nyelvi reprezentációja. A tanulmány bemutatta a püspöki könyvtár tankönyv-kollekciójának kronológiai, nyelvi és tudományterületi megoszlását, főbb jellemzőit, majd néhány kiválasztott tankönyv bemutatásán keresztül rávilágítottunk a felvilágosodás nyelvújító mozgalmának a magyar nyelv iskolai tanításáért vívott küzdelemmel való összekapcsolódására. E tények ismeretében állíthatjuk, hogy a magyar nyelvű oktatásért folytatott harc fontos elemét képezték a magyar nyelven megírt, kiadott és az oktatásban alkalmazott tankönyvek.

Irodalom

FEHÉR 1995

Fehér Erzsébet: Magyar nyelvű tankönyvek 1777-1848. Országos Pedagógiai Könyvtár és Múzeum, Budapest, 1995.

MÓRÓ 2001

Móró Mária Anna (Összeáll.): A Pécsi Egyetemi Könyvtárban őrzött Klimo-Könyvtár katalógusa. I. A könyvek szerzői betűrendes katalógusa. (A Pécsi Egyetemi Könyvtár kiadványai 1.) Tarsoly Kiadó, Budapest, 2001.

SZABADVÁRY-SZŐKEFALVI-NAGY 1972

Szabadváry Ferenc-Szőkefalvi-Nagy Zoltán: A kémia története Magyarországon. Akadémiai Kiadó, Budapest, 1972.

SZEBENYI 1989

A rendszeres iskolai történelemtanítás és a történelemmetodika kezdetei Magyarországon (1650-1848). (Szerk.) Szebenyi Péter. (A történelemtanítás módszertanának forrásai I.) Budapest, 1989.

Jegyzetek

[1] FEHÉR 1995.

[2] FEHÉR 1995. 18.

[3] FEHÉR 1995. 9-10.

[4] MÓRÓ 2001.

[5] Az adatbázis winISIS rendszerben tartalmazza a bibliográfiai rekordokat.

[6] Az Austriai paraszt Iffjúságot a’ jól rendeltt mezei gazdaságra oktató kézi könyvetske Melly irattatott Német Nyelven Wiegánd Jánostól. 1774. [Ford.:Szilágyi Sámuel]

[7] A’ Gyönyörű természet tudománya magyarázta a’ Tüneményekböl, és az új feltalálásokból Nemzete ’s az Ifjúság javára Varga Márton. I. kötet, 1808. Nagyváradon

[8] SZEBENYI 1989. 105-108.

[9] A pozsonyi nyomda 1717-ben kezdte működését, és a 18. század közepén számos tankönyv (különösen földrajz- és történelemtankönyv) kiadásával hívta fel magára a kortársak figyelmét.

[10] http://www.mek.oszk.hu/01100/01149/html/dugonics.htm

[11] SZABADVÁRY-SZŐKEFALVI-NAGY 1972.

Ágnes F. DÁRDAI: Old Schoolbooks in the Former Bishopric Library in Pécs –– The author of this paper offers makes an account of the collection of schoolbooks found in the former Bishopric Library in Pécs. She states that the historical examination of textbooks is a fairly unrepresented field in the history of education although a multi-sided analysis of contemporary schoolbooks would highly enrich the study of cultural history. Schoolbooks are historically changing documents therefore it is possible to examine them from various aspects: how the mentality, the philosophical views of life, the scientific approaches, and the „Zeitgeist” of past ages are reflected in them, since textbooks mediate cultural goods, philosophies, ideologies, political and educational interests, and values while they also reveal power politics. At the same time, they also reflect different worldviews, moral and ideological values, concepts of science, mentalities, attitudes towards life, and social conditions. The study introduces the main elements of the chronological, linguistic, and scientific diversity found in the schoolbook collection of the Bishopric Library then, through the examples of some chosen textbooks, it points out the joint struggle of the language reform movement in the period of the Enlightenment and of the writers whose aim was to introduce Hungarian language teaching in schools. It is in the light of the above introduced context that the author concludes that schoolbooks written and published in the Hungarian language and used in education played an important part in the effort to make Hungarian become the language of education.

*   *   *

Hartvig Gabriella:

Angolszász munkák

a Klimo-gyűjteményben

Az anglisztika területén belül a 18. századi recepciótörténeti kutatások, melyeknek része a könyvtörténet is, a kora 1970-es évektől datálhatók. Bernhard Fabian irodalom- és könyvtörténész ekkor kezdte el felmérni a korabeli angol művek németországi jelenlétét: többek között English Books and their Eighteenth-Century German Readers (1976), Die erste englische Buchhandlung auf dem Kontinent (1978), The Importation of English Books into Germany in the Eighteenth Century (1980), Buchgeschichtliche Studien zur Aufnahme der englischen Literatur in Deutschland im achtzehnten Jahrhundert (1994) címmel jelentek meg angol és német nyelvű kötetei és tanulmányai.[1] A németországi könyvtörténeti kutatások azért fontosak a magyarországi recepcióvizsgálat számára, mert a 18. században a könyvek jórészét a francia mellett német, holland, illetve bécsi könyvkiadóktól rendelték a hazai könyvgyűjtők és könyvtárak. Az angol szerzőjű könyvek holland és német kiadóktól való beszerzésének – akár az eredeti nyelven, akár többnyire német és francia fordításban – legfőbb oka az angol nyelv tudásának hiánya mellett az lehetett, hogy az Angliában kiadott könyvek alig jutottak el a német könyvkereskedőkhöz.[2] Így járt például Michael Denis, aki – nem jutván hozzá eredeti példányhoz –, először Melchiore Cesarotti olasz fordítástöredékéből kezdte el fordítani az ossziáni verseket németre.

Magyarországon ezzel egy időben, szintén az 1970-es évek legelején kezdett hasonló, illetve korábbi századokra is vonatkozó kutatásokba az anglisztika területén Kayser Albert, akinek katalógus-összeírásai az erre vonatkozó, egyetlen létező dokumentumok maradtak. Tudomásom szerint, az azóta eltelt három évtizedben senki sem folytatta munkáját, ilyen tárgyú gyűjtés nyomtatásban nem jelent meg.

Dolgozatomban a Pécsi Tudományegyetem Egyetemi Könyvtárának kutatótermében lappangó kéziratos katalógust szeretném bemutatni és részlegesen – saját kutatási területem szempontjából – kommentálni. Kayser Albert 115 oldalas gépelt kézirata (i-vii: Bevezetés, 1-61: Katalógus, 1-84: Bibliográfiai vonatkozású jegyzetek, előtte: Felhasznált források jegyzéke, 1-10: Tárgymutató, 11-21: Névmutató) 1971 márciusában készült, amikor „a KLIMO-könyvtár címlapkatalógusát átlapozva angol vonatkozású könyvek bibliográfiai adatait” jegyezte fel, és 1973 áprilisára készült el a kéziratos jegyzékkel. A pécsi katalógus-készítés része volt egy sokkal nagyobb projektnek, melyben mintegy tucatnyi könyvtár állomány-katalógusát tekintette át: a Klimo Könyvtáréhoz hasonló kutatásokat végzett több magyarországi régi és neves gyűjteményben, „a Ráday-könyvtárban, a Herzan-könyvtárban, Selyei Nagy Ignác és Milassin Miklós székesfehérvári, nagymányai Koller Ignác és padányi Biró Márton veszprémi püspökök könyvtáraiban, az 1650 előtti pannonhalmi Apátsági, a zirci Apátsági Könyvtárban, a Teleki-Thékában találhatott valamint a sárospataki Kollégiumi Könyvtárban (pontos időhatárral el nem különítve) feljegyzett angol könyvekről.”[3] Az itt említett könyvtárakban készített egyes katalógusok mindegyike egybegyűjtve megtalálható az Országos Széchényi Könyvtár Kézirattári anyagában (Fol. Hung. 3509-es jelzettel), az egyes könyvtárak másodpéldányt kaptak a katalógusokból, így Fényes Miklós, a pécsi Egyetemi Könyvtár akkori igazgatója is, 1973 júniusában.

Kayser Albert pécsi katalógusa

Kayser – mint írja –, azokat az angol könyveket sorolja fel, amelyek a 18. század végéig jutottak hazánkba, vagyis minden olyan művet, amelyet „eredetileg angol szerző írt, vagy angol szakember szerkesztett, vagy angol kiadó hozatott létre, vagy angol dolgokról szól, vagy a nyelve angol.”[4] Ez meglehetősen átfogó és vegyes szempontnak tűnik, talán vitatható is: így került fel a listára például Paap János 1796-os többnyelvű szótára, vagy olyan történeti művek, mint Mallet du Pan svájci publicista Mercure Britannique című cikk-sorozata, amelyet angliai tartózkodása alatt készített. Kayser maga így definiálja a gyűjtés jellegét: „Ilyenképpen lehetne a hazánkat 1800 előtt ért angol szellemi hatás egyik eredetét megítélni; a könyvtárak használatáról, látogatottságáról tanuskodó dokumentumok alapján pedig azt felmérni, hogy ez a hatás milyen körben és milyen mélyen érvényesült.”[5] Kayser az 1960-as években készült, címlapfotókból álló, szerzői és helyrajzi Klimo-katalógust használta fel, amelyet dr. Nyakas Sarolta állított össze a teljes püspöki könyvtárról. Ez egy szerzői betűrendes és helyrajzi leírást tartalmazó katalógus 1801-ig bezárólag, amelyet azóta Móró Mária Anna revideált 2001-ben kiadott szerzői betűrendes katalógusában.[6] Kayser katalógusa, amely a Klimo György pécsi könyvtárának angol könyvei címet viseli, ezért jelölheti az 1800-as évet mint lezárási időpontot. A Klimo címlapfotó-katalógus tartalmazza az Egyetemi Könyvtár később beszerzett, ám 1801 előtt megjelent könyveit is, Kayser ezeket is felvette listájára. Találunk Sz-jelzetű, a Szepesy-féle gyűjtésből származó műveket is.[7]

Kayser katalógusának néhány érdekessége, hogy 1) nem folyamatos, hanem többször újra kezdődik az oldalszámozása, és vannak benne számozatlan oldalak, továbbá az egyes bejegyzések nincsenek megszámozva, ami a hivatkozást jelentősen megnehezíti; 2) az elrendezése a fényképes katalógusétól eltérő, nem betűrendes, hanem tematikus, az ETO-számozás[8] szerinti, azon belül pedig alfabetikus sorrendet követő. A felsorolt művek ETO-számozását, a csoportosítást ő maga készítette el, egyik fő hivatkozási forrása ugyanis, a British Museum. General Catalogue of Printed Books (1965) korabeli, mintegy 263 kötete nem tartalmaz ETO, illetve az annak megfelelő, nemzetközi UDC (Universal Decimal Classification) besorolást.

A tematikus elrendezés hosszú és gondos munkája igen nagy érdeme a katalógusnak. Bevezetőjében Kayser le is írja, hogy „a könyvcímeket az ETO alapján csoportosítottam (...) A Tárgymutatóban szereplő ETO jelzetek nem egyeznek mindig a lista felbontásához használt ETO jelzetekkel: az eltérés onnan származik, hogy a tárgymutató készítésekor a könyvekről időközben szerzett újabb ismeret pontosabb besorolásra ösztönzött.”[9] Kayser 1971 márciusában tekintette át a címlapkatalógust, saját katalógusával pedig 1973 júniusára készült el, tehát két éven át dolgozott az egyes művek beazonosításán.

A nyomtatott, kéziratos katalógus egy bevezető után tartalmazza a tematikus elrendezés szerinti műveket: egy-egy bejegyzés leírja a szerzőt és a műcímet, a kiadás helyét és idejét, végül a szerző neve alatt megadja a Klimo Könyvtár jelzetét. A művek felsorolása mintegy hatvan oldalt tesz ki, ezt követik a Bibliográfiai vonatkozású jegyzetek. Kayser itt megadja a művek azonosításához felhasznált általános forrásokat, például a Dictionary of National Biography-t (1908), a British Museum-nak a nyomtatott könyvekről készített, fent említett katalógusát (1965), Wurzbach életrajzi lexikonát (1856-1891), vagy Szinnyei József Magyar Írók Élete és Munkái-t (1891). Ezután egy 84 oldalt kitevő, műveket azonosító leírás következik, a fent említett forrásokra hivatkozva. Egy-két esetben nem sikerült semmilyen információt beszerezni az adott műről vagy szerzőjéről, és sokszor annyi csak a bejegyzés, hogy „első kiadásból származó példány.” Kayser – szemben Móró Mária Anna 2001-es katalógusával – a többkötetes művek esetén sokszor nem jelöli a jelzetben, csak az első kötetet. Az egyes művek azonosítása kerülhetett legtöbb idejébe Kaysernek, hiszen sokszor nagyon pontatlan és hiányos a katalógusban megadott leírás: felkészültségét és alaposságát bizonyítja az igen terjedelmes annotáció. Paradox módon ma azonban mégis ez a rész tűnik katalógusai legkevésbé felhasználható forrásának: információinak egy részét meghaladták a könyvtörténeti kutatások, ahol nem tud semmilyen leírást nyújtani, ott ma van elérhető információ és számos forrás áll rendelkezésünkre a kutatáshoz.

A művek részletes bibliográfiai leírását követi egy „Tárgymutató”, amely az ETO jelzetei szerint, növekvő számrendben csoportosítja a szerzőket, műveik helyszámát, majd a felsorolási, illetve jegyzetre vonatkozó oldalszámozást. A katalógust a „Névmutató” zárja, amely a szerzők évszámai mellett megadja, mi volt a szakmájuk, majd művük helyszámát, a felsorolási és a jegyzetre vonatkozó oldalszámokat.

Én a következőkben csak részleges leírást szeretnék nyújtani, és egy-egy érdekesebb angol műnek a bemutatására vállalkozni. Az Egyetemi Könyvtár gyűjteményes statisztikája szerint 1799-ig bezárólag hozzávetőleg 8679 egykötetes (az ősnyomtatványokkal együtt) és 3792 többkötetes, összesen tehát 12.471 darab egy- vagy többkötetes mű található a gyűjteményben. Kayser összesen 340 tételt ír le, tehát ennyi művet – pontosabban ennél többet, de több helyen tévesen – sorol fel, ebből 10 Egyetemi Könyvtár-jelzetű, tehát nem tekintjük az eredeti Klimo-gyűjtemény részének. Ez azt jelenti, hogy a teljes Klimo-gyűjteménynek 1799-ig alig több mint 2 százaléka angol vonatkozású mű, többnyire latin, német, francia, angol, vagy magyar nyelven íródott. Címében angol nyelvű kiadás csupán 50 darab van a gyűjteményben, ami az egész listának alig több mint egy hatoda, magyar nyelven pedig hét művet találunk.

A Kayser-katalógus tematikus elrendezése

Kaysernek a művek ETO-számozás szerinti besorolása jelentősen segített egy további statisztikai adat meghatározásában, abban, hogy az egyes tematikus területek egymáshoz képest milyen arányban vannak jelen a beszerzett angol szerzők műveiben. Móró Mária Anna katalógusában[10] jelöli a tulajdonosi bejegyzéseket, az ex libriseket, és ha van, az autográf bejegyzéseket is, ezért időnként – gondos munkájának köszönhetően – azt is tudjuk, hogy az adott mű mikor és ki által került beszerzésre. Érdekes módon a legtöbb műcímet, mintegy 80-at, a matematika és a természettudományok körében találjuk. Hadd említsek meg az ismertebb művekből néhányat: Newton híres Optics-jének (1704) Samuel Clark által 1706-ban kiadott latin fordítása, ennek 1740-es kiadása Klimo György 1754-es ex librisével megtalálható a gyűjteményben. Szintén Klimo György tulajdonában volt Newton főműve, a Philosophiae naturalis principia mathematica (1687) 1739-es genfi kiadása, valamint Opuscula mathematica, philosophica et philologica című műve első kiadásban (1744), egy nyolc kötetes gyűjtemény utolsó három köteteként.[11] Szintén az ötös ETO-jelzet alatt találjuk Molnár János A természetiekről (1777) című, Newton fizikáját bemutató könyvét, amely azonban az ex libris bejegyzés szerint („Ex libris Georgii Gruber 1801”) csak 1801 után került a könyvtárba, Sz-jelzete mutatja, hogy Szepesy Ignác gyűjtéseként szerepel. Newton művei mellett Klimo György tulajdonában – mint a könyvekbe ragasztott ex librisek bizonyítják – igen sok, az asztronómia, a fizika, a mechanika, kémia és anatómia körébe tartozó angol szerző angol nyelvű munkája megtalálható volt.

Feltűnően sok, 27 mű található Martin Benjamintól (1705-1782), a 18. század jelentős feltalálójától, aki matematikus és mikroszkópkészítő volt: művei egy-két kivétellel angolul vannak meg a gyűjteményben, az összes angol nyelvű mű felét az ő művei teszik ki. Írt matematikai műszerekről, logaritmus-elméletről, jelent meg számtáblázati műve, írt asztronómiai kalkulációiról, hordozható obszervatóriumról, az üstökösök elméletéről és más, főként a geometria, az algebra és az elméleti csillagászat tárgykörébe tartozó témákról. Sajnos csak két műben található autográf bejegyzés, ezek az angol szerzők természettudományi művei másik nagy gyűjtőjének, Mitterpacher Lajos pesti egyetemi tanárnak a gyűjteményéből valók, aki végrendeletében hagyta könyveit – melyekről Petrovich Ede azt írja, hogy főként mezőgazdasági tárgyúak volt – a könyvtárra. Neve az 1829-es Szepesy-jegyzékben a könyvtár főbb gyarapítói között kerül említésre.[12]

A második nagy terület az angol vonatkozású művek gyűjteményén belül a vallás és a teológia, amelyből mintegy 70 művet sorol fel Kayser. Itt találunk az összesen hét magyar nyelvű műből öt fordítást, például Faludi Ferenc olasz fordításból készített (eredetileg William Darrell, A Gentleman Instructed in the Conduct of a Virtuous and Happy Life, 1704) Istenes jóságra és szerentsés boldog életre oktatott nemes aszszony, az Istenes jóságra és szerentsés boldog életre oktatott nemes ember-t, vagy Klimo-gyűjteményéből Philippe Doddridge The Rise and Progress of Religion (1745) című művének Tatai Ferentztől származó fordítását, Az igaz kegyességnek kezdete és elö-menetele... Vagy azoknak a külömbözö állapotoknak le-irása, mellyekben a keresztyén ember találtathatik az idvességre nézve című művét. A harmadik reprezentatív terület – szám szerint mintegy 60 mű – az alkalmazott tudományok, az anatómia, gyógyszertan, patológia, mezőgazdaság köréből van. Ha megnézzük például a mezőgazdaságot, akkor láthatjuk, hogy a felsorolt 12 mű több mint kétharmada – kilenc mű – a fent említett Mitterpacher Lajos pesti egyetemi tanárnak a gyűjteményéből való, egy pedig Klimo György példánya volt. 40 körüli a régészet, földrajz, életrajz, és történelem tárgykörébe tartozó művek száma, és mintegy 30 a nyelvészet, filológia, irodalomtudomány, szépirodalom (a 30 kétharmada) és klasszikus irodalom száma. Vannak még társadalomtudományi – politikai, jogi, és pedagógiai–, valamint éremtani művek.

Szépirodalmi művek a Klimo Könyvtárban

A továbbiakban szűkebb területemre, a 18. századi angol irodalomra szeretnék koncentrálni, abból példákat meríteni. A Klimo-gyűjtemény jellegéből fakadóan nem törekedett vulgáris, illetve fikciós irodalom körébe tartozó művek beszerzésére, ezért elmondhatjuk, hogy a verses és regényműfajok meglehetősen alulreprezentáltnak számítanak. Ha összevetjük más, korabeli hazai gyűjteményekkel – akár a pesti Ráday-gyűjteménnyel, akár a sárospataki könyvtár korabeli anyagával–, az ott található szépirodalmi műveknek csupán töredékét találhatjuk meg Pécsett. A 820-as ETO-jelzet alatt Kayser 21 művet sorol fel (egyet véletlenül kétszer), ebből hét Egyetemi Könyvtár jelzetet visel – három mű John Barclay-tól és négy John Owentől–, ezek nem részei a Klimo-gyűjteménynek. Ami marad, az mindössze 14 mű hat szerzőtől, köztük Barclay-n kívül megtaláljuk James Macphersont, Tobias Smollett-et, és Edward Youngot, kétségtelenül – talán Smollett kivételével – a legtöbbet fordított és igen jól ismert szerzőket a korabeli Európában. Ami kevés van, arról elmondhatjuk, hogy kanonikus és reprezentatív mű, az irodalom más-más, többnyire didaktikus irányait képviselve, vagy azért, mert fontos szerepet töltöttek be a magyar irodalompolitikában, a külföldi művek hazai honosításának programjában és a nyelvújításban, és lefordították őket magyarra.

A 17-18. századi európai irodalmi piac egyik legnépszerűbb, legtöbb kiadást élvező heroikus regénye, John Barclay (1582-1621) latin nyelven írt Argenise összesen négy kiadásban található meg a Klimo-gyűjteményben – további két, 17. századi kiadás az Egyetemi Könyvtár állományában van. E négyből kettő Klimo György tulajdona volt. Ez az eredetileg 1621-ben Párizsban megjelent latin mű – mint Fabian írja–, Németországban rendszeresen megjelent: 1703 és 1776 között legalább négy kiadása volt Nürnbergben, és ezzel a népszerűséggel csupán az előző század második felének holland kiadásai vetekszenek.[13] Az Egyetemi Könyvtár állományában találunk két korai, 1630-as és 1664-es amszterdami, a Klimo-féle bibliotéka egy 1644-es amszterdami, egy Klimo György tulajdonába tartozó 1659-es leydeni, valamint egy 1676-os frankfurti kiadást, és van még egy 1683-as nürnbergi kiadás is (Kayser e kiadást év nélkül adja meg), ami azt jelenti, hogy Barclay e műve igen korán eljutott hazánkba. Népszerűségét bizonyítja, hogy két művét is lefordították magyarra: az Argenist verses és kéziratban maradt prózai tolmácsolások után 1792-ben Boér Sándor erdélyi földbirtokos egyharmadára rövidítve adta, Fehér Antal a teljes szöveget lefordította[14] Az 1659-es leydeni egész pergamen-kötéses kiadásban megtaláljuk Klimo püspök 1754-es ex librisét és egy korábbi jelzetet (Q.VII.24-25), ami azt bizonyítja, hogy korai, 1779 előtti a beszerzés, mert megtalálhatjuk az úgynevezett Koller-katalógusban is.[15] Egy kéziratos bejegyzést találunk a belső címlapon: „A. Brour”, amely talán egy korábbi tulajdonosra utal.

Az Argenis, Barclay másik ismert művével, a Satyriconnal együtt szinte minden korabeli egyházi gyűjteményben megtalálható: bár az összeírások itt már többnyire a kora 19. században készültek, az egri érsekmegyei könyvtárban egy 1769-es nürnbergi kiadás,[16] a sárospataki könyvtárban egy-egy 1621-es és 1724-es nürnbergi kiadás, egy 1664-es leydeni, és két magyar nyelvű, 1792-es példány található, ez utóbbiak Fejér Antal fordításában.[17] Leggyakrabban előforduló kiadásai az 1769-es nürnbergi és az 1664-es leydeni kiadások, de a Kayser által feldolgozott mintegy tucatnyi katalógus mindegyikében szerepel Barclay e műve.

A sírköltészet kiemelkedő művei a gyűjteményben

Egy másik reprezentatív szerző, akinek három műve található a gyűjteményben Edward Young (1685-1765). Alexander Pope mellett Young volt a legnépszerűbb 18. századi költő Európában: „Pope-nál, Youngnál ismertebb angol költő azonban nem volt a kontinensen.”[18] Hasonlóan a szerző német fogadtatásáról Fabian azt írja, hogy másik híres írása, a Conjectures on Original Composition „a német nemzeti irodalom megteremtésére való törekvés manifesztójává vált”. Young recepciója oly mértékű e században, hogy „csak európai dimenzióban vizsgálhatjuk”.[19] Főművét, a The Complaint, or Night Thoughts on Life, Death, and Immortality (1742-1745), magyarul Éjtszakák című, kilenc könyvből álló, mintegy 10.000 soros filozófiai költeményét Bessenyei György, Péczeli József, és más kisebb írók – például Naláczi József – egyaránt abból a francia prózafordításból fordítják töredékesen, Le Tourneur Les Nuits című művéből, amely fordítás „1769-től 1825-ig 13 kiadásban jelent meg”.[20] A Klimo Könyvtár példánya egy 1769-es párizsi kiadás (megjegyzendő, hogy Kayser elírta az évszámot, húsz évvel korábbra datálta a megjelenést, és a kiadáshoz fűzött jegyzete is pontosításra szorul, mert hivatkozott forrása 1787-re, tehát 8 évvel későbbre teszi az első francia fordítást).

Az Éjtszakák német fordításban is megjelent Klagen, oder Nachtgedanken über Leben, Tod, und Unsterblichkeit címmel, legjelentősebb fordítója Johann Arnold Ebert (1723-1795), a braunschweigi Collegium Carolinum professzora, aki kisebb művei mellett főként fordításai miatt vált híressé. Kétkötetes antológiájának, az Uebersetzungen einiger poetischen und prosaischen Werke der besten englischen Schriftsteller (1751-1753)-nek az első kötete a Klimo-gyűjteményben található, ez az 1751-es Klagen. Az egész bőrkötéses kolligátum-kötet eme első darabjában Klimo püspök 1754-es ex librise azt bizonyítja, hogy Pécsre viszonylag korán eljutott a híre. A kötetben található régi jelzet (K.VII.7) segít a beszerzés időpontjának meghatározásában: a Koller-féle 1779-es katalógusban megtalálhatjuk a címleíráshoz bekatalogizálva. Hasonlóan, a másik német Young-fordítás, az Enige Werke (Braunschweig, 1777) is tartalmaz régi jelzetet (U.VII.26.), és szintén a Koller-féle katalógusban találhatjuk meg a műleírást, a beszerzés tehát 1777 és 1779 között történt. Pohánka Éva feltételezése szerint tehát ez a mű is igen késői Klimo-beszerzés, hiszen Klimo György 1777. május 2-án halt meg, vagy közvetlenül a halála utáni időszakban került a gyűjteménybe. A kötetben található egy kéziratos bejegyzés is: „Francisci Gannay”.

Ebert fordításának köszönhető Young népszerűsége német nyelvterületen, de az Éjtszakák magyar fordításához nálunk Kazinczy Ferenc is az ő átültetését használta forrásszövegként: töredékes fordítását Péczeli franciából készített fordítása kritikájának szánta: A Magyar Museum I. kötetében (98-103) próbálkozik meg ő is az I. Éjtszaka kezdetének magyarra fordításával, még pedig „szorossan az Anglus szerint”. Egy angol Young volt is előtte, bár inkább Ebert német fordítását használta. Kazinczy csakhamar beleunt a fordításba, melyben inkább a Péczeli-féle Éjtszakák hiányaira akart rámutatni. Nem szerette az angol költőt. „Poétai érdemeit” tiszteli, de – úgy folytatja – „gondolkozásom az ő gondolkozásával sok helyen nem eggyezik; ezenn felül pedig hypochondriás declamatióji hamar el-úntatnak...” (Magyar Museum I. 100).”[21]

Ebert később revideálta saját átültetését, és 11 évig tartó munkával elkészített egy olyan kétnyelvű fordítást, amely Young szatíráit és egyéb verseit is tartalmazta. Görög, latin, angol, francia, holland és német szerzőktől vett, appendixbe helyezett hosszú idézetei és hivatkozásai Edward Youngból – mint Fabian megjegyzi – a korban egyedülálló módon, élő szerzőből klasszikus szerzőt csináltak.[22] Az angol „graveyard poetry”, sírköltészet, e kiemelkedő költeményének hazai népszerűsége a 18. század egész második felében végigkövethető: „Pozsonyban a papjelölteket biztatják, szerezzék be Young Éjtszakáit, Veszprém megye alispánjának vendégei együtt gyönyörködnek a III. „éjtszaka” olvasásában. Orczy Lőrinc minden reggel olvassa..., Gvadányi arról értesíti Péczelit..., hogy felesége „Young”-ot mindennap kezébe veszi „s tán a halált is jobban szereti már”, mint férjét; Prónay Gábor báró meg emlékoszlopot állít Youngnak acsai (Pest megye) birtokán: Eduardo Young Vati. Divino...”[23]

Az eredeti angol nyelvű versből találunk két példányt – 1802-es bécsi kiadásban – a sárospataki könyvtárban, egy francia kiadást 1769-ből, a Klagen egy 1768-as braunschweigi kiadását pedig a Ráday-gyűjteményben; ugyanezt a kiadást megtaláljuk Weingand és Koepf pesti könyvárusok 1774-es könyvjegyzékében, egy három évvel korábbi kiadását Loewe Anton pozsonyi könyvárus 1773-as jegyzékében; ugyancsak braunschweigi kiadást – 1767-ből – találunk a bécsi Teleki Tékában.

Hasonló tematikájú mű James Hervey művének Péczeli József által készített fordítása, a Hervey Sirhalmai és elmélkedései (Pozsony, 1790), eredetije Hervey Meditations among the Tombs (1746) című teológiai műve, melynek népszerűségéről Kayser ezt írja: „1745 és 1746 folyamán készült Hervey elmélkedéseinek első kiadása, amit 1747-ben a második rész követett, az együttesből 1791-ben már a 25. kiadás jelent meg. Rendkívüli népszerűsége a magyar fordítás által is igazoltnak vehető.”[24] Fest Sándor azonban megadja Péczeli forrásszövegét is: holott valószínű, hogy jól tudott angolul Hervey művét mégis franciából fordította: „Young Éjtszakáit, Hervey Sír-halmait nem az angol eredetiből, hanem Le Tourneur prózájából fordítja magyarra. Bécsi íróink kései hatásának az eredménye ez az anakronizmus.”[25]

Péczeli e fordítása tartalmaz egy kéziratos bejegyzést, amely segíthet a beszerzés hozzávetőleges időpontjának megállapításában: „Antonii Radenich Presbyt. Dioc. Q. Eccles. Parochi Pellérdj 1800.” Mivel jelzete szerint (II.VII.3)[26] nem Szepesy Ignác szerezte be, ezért 1800 és 1828 között történhetett a könyv püspöki könyvtárba helyezése.

Kayser katalógusában található egy „modern” regény is, Tobias Smollett 1751-es műve, annak 1753-as lipcsei kiadású német fordítása. A regény teljes címe Begebenheiten des Peregrine Pickels, worinn zugleich die Geschichte eines vornehmen Frauenzimmers enthalten ist. Aus dem Eng. übersetzt. (Leipzig 1753, J. F. Gleditsch). A regény, az angol „novel” a 18. század legnépszerűbb szépirodalmi műfaja: Jonathan Swift, Samuel Richardson, Laurence Sterne vagy Henry Fielding regényeit azonnal lefordították mind németre, mind franciára, és újabb és újabb korabeli kiadásokkal találkozunk. A mű kéziratos tulajdonosi bejegyzése két nevet tartalmaz, Zombory Mihályét és Paar Györgyét (ms: „Michaelis Zombory” – „Georgii Paar”), és a Szepesy-katalógus helyrajzi száma van megadva (Sz.X.VIII. 5-6), tehát a kétkötetes, négyrészes regény nem a szorosan vett Klimo-könyvtár része. Pohánka Éva rámutat, hogy a Szepesy felkérésére, Vojdás János és Gradvohl Eduárd által 1833 és 1835 között készíttetett „Catalogus alphabeticus auctorum...”[27] nem sorolja fel a művet, ami azt jelenti, hogy 1835 után került a mű a könyvtár állományába, a kéziratos bejegyzés tehát valószínűleg az első, majd a második tulajdonost jelölheti. A későbbi beszerzést igazolja a jelzet is, mert – ugyancsak Pohánka Éva közlése szerint – a Klimo-könyvtár ún. Szepesy termében az X-Y-Z-Zs polcfakkon található köteteket Szepesy halála után szerezték be – főként hagyatékokból–, tehát az „X” jelzetű Smollett-regényt is. Paar Györgyről annyit tudunk, hogy a Pétsi Püspökségi Uradalom Ordinális fiskális és úrszéki jegyzője volt. Ha megnézzük a Klimo-gyűjtemény ex libris-bejegyzéseit, Paar Györgynek mintegy 70 tulajdonosi bejegyzését találjuk, ebből több, mint tucatnyinál első tulajdonosként találjuk Zombory Györgyöt, ex librisei többnyire 1765 és 1769 közötti időszakra vannak datálva, Paar Györgyéi 1806 és 1813-ra, tehát valóban első és második tulajdonosai lehettek ezeknek a könyveknek.

Michael Denis Ossian-fordítása

Végül hadd térjek ki Kayser irodalmi listáján arra a műre, amelynek talán Pope-nál és Youngnál is nagyobb hatása volt a magyar irodalomban a kora 19. században: James Macpherson ossziáni költeményeinek a Michael Denis-féle német fordítására, melyből a Klimo-gyűjtemény az 1784-es, hatkötetes bécsi kiadást, az Ossian und Sineds Lieder-t birtokolja (sajnos kéziratos bejegyzés nélkül). Michael Denis (1729-1800) neve jól ismert a könyvtárkutatók számára, hiszen sokáig a bécsi császári könyvtár igazgatója s udvari tanácsos volt, könyvészeti művei közismertté váltak a korban. A legkorábbi teljes ossziáni fordítást – először Melchiore Cesarotti töredékes olasz, majd, amint hozzájutott, Macpherson 1765-ös The Works of Ossian című kiadása alapján – Denis adja ki, a Friedrich Klopstock által bevezetett német hexameteres versmértékben: e fordítás nyomán bontakozik ki a magyar Osszián-kultusz.[28]

Denis a bécsi jezsuita iskola bárdja volt, bárdneve nevének megfordítása, innen a kötetcímben is megjelenő Sined. Hexameteres fordítását azzal indokolta, hogy Ossziánt csak eposzi méltósággal lehet átültetni, amivel Herder kritikáját is kivívja, hiszen Macpherson szándékosan használt ritmikus prózát az eredeti versek átültetésében, illetve újak kitalálásában. A Die Gedichte Ossians három kötete 1768/69-ben jelenik meg, majd 1784-ben követi az Ossians und Sineds Lieder, amelyben Denis, a fordító, Macpherson 1773-as javított kiadását, a Poems of Ossian-ban található változtatásokat is figyelembe veszi[29] és már Denis saját költeményeit is tartalmazza: e mű hatodik kötetét szerkesztette Joseph von Retzer Nachlese zu Sineds Lieder címmel, amely kötet egyik érdekessége, hogy – hasonlóan az 1768/69-es első kiadáshoz (III: 181-185)–, benne megtalálható a legkorábbi magyar hexameteres ossziáni fordítás latin, szintén hexameteres forrásszövege (VI: 201-205) Batsányi János tollából, aki a Kassai Museum, az első magyar irodalmi folyóirat számára készítette a próbafordítást, kipróbálván, hogyan hangzik Osszián magyar nyelven. Michael Denist jól ismerte a hazai jezsuita költőiskola: Batsányi szerkesztőtársa, Baróti Szabó Dávid rendtársként személyes kapcsolatban állt vele, sőt, „a Klopstock és Sined példája szerint” fogott hozzá a metrikus költészethez, hogy összemérje, vajon a magyar vagy a német nyelv fogadja be jobban ezt a verselést.[30] Denis 1784-es hatkötetes műve–, amelynek egy nagyon szép és értékes példánya gazdagítja a Klimo-gyűjteményt[31] – lesz tehát Batsányi első ossziáni fordításának a forrásává, hogy később a versújítási mozgalomban is gyakran idézett példaként szerepeljen. Az Oszkár halálának hexameteres fordítása hazai mintájává válik az időmértékes verselés meghonosításának.

Összefoglalásul: Dolgozatomban azt igyekeztem bemutatni, hogy a Kayser Albert katalógusában található angol vonatkozású művek a Klimo-gyűjteményben 1800-ig mennyire modernnek és reprezentatívnak számítottak akkor is, ha az egész gyűjteménynek csupán alig több mint két százalékát teszik ki. A reprezentatív jelző érvényességének megítéléséhez további nemzetközi, illetve más hazai könyvtárakban végzett kutatások is szükségesek lennének: mint említettem, Kaysernek az összes fent említett katalógusa megtalálható az Országos Széchényi Könyvtár Kézirattárában. De ha Kayser listáját összevetjük akár Fest Sándor kutatásaival, aki a magyar-angol történeti és irodalmi kapcsolatokat kutatta a 20. század első évtizedeiben vagy például a Bernhard Fabian által említett, a korabeli német nyelvterületen legfontosabbnak tartott művekkel, akkor láthatjuk, hogy mindkét kutató megemlít jó néhány olyan szerzőt és művet, amely Kayser katalógusában is szerepel. Maga Kayser így vélekedik a Klimo Könyvtár angol vonatkozású gyűjteményéről:„A Klimo könyvtár angol állománya mintegy szükitett keretben mutatja, hogy egyetemes és gyakorlati müveltséget kivánt szolgálni. Ebben a szolgálatban a leginkább korlátozó körülmény az volt, hogy Magyarországon abban az időben angolul olvasó alig akadt, tehát Anglia szépirodalmának, valamint tudománya anyanyelvi könyvtermésének beszerzése meg nem térülő kiadást jelentett volna. Közismerten más volt a helyzet a hittudományi irodalom terén, mert amit az angol theologus nem latinul, hanem anyanyelvén irt volt, valaki latinra többnyire lefordította. Ugyanez a profán tudományok angol könyveivel ritkábban történt meg”.[32]

Irodalom és források

DENIS 1768/69

Denis, Michael (Ford.): Die Gedichte Ossians, eines alten celtischen Dichters. I-III. Trattner, Wien, 1768/69.

DENIS 1784

Denis, Michael: Ossians und Sineds Lieder. I-VI, Trattner, Wien, 1784.

FABIAN 1976

Fabian, Bernhard: English Books and their Eighteenth-Century German Readers. In: The Widening Circle: Essays on the Circulation of Literature in 18th-Century Europe. Tanulmányok. (Szerk.) J. Paul Korshin. Philadelphia, 1976: 119-96.

FABIAN 1978

Fabian, Bernhard: Die erste englische Buchhandlung auf dem Kontinent. In: Festschrift für Rainer Gruenter. Heidelberg, 1978. 122-45.

FABIAN 1980

Fabian, Bernhard: The Importation of English Books into Germany in the Eighteenth Century. Studies on Voltaire and the Eighteenth Century 193, 1980, 178-82.

FABIAN 1992

Fabian, Bernhard: The English Book in Eighteenth-Century Germany. Panizzi Lectures 1991. The British Library, London, 1992.

FABIAN 1994

Fabian, Bernhard: Selecta Anglicana: Buchgeschichtliche Studien zur Aufnahme der englischen Literatur in Deutschland im achtzehnten Jahrhundert. Harrassowitz Verlag, Wiesbaden, 1994.

FEST 2000

Fest Sándor: Skóciai Szent Margittól a walesi bárdokig. Magyar-angol történeti és irodalmi kapcsolatok. Universitas, Budapest, 2000.

GASKILL 2004

Gaskill, Howard: The Reception of Ossian in Europe. The Athlone Critical Tradition Series: The Reception of British Authors in Europe (gen. ed. Elinor Shaffer), Thoemmes, London, 2004.

HARTVIG, s.a.

Hartvig Gabriella: Ossziáni fordítások a Magyar Museumban. In: A magyar irodalom történetei. (Szerk.) Szegedy-Maszák Mihály. Gondolat, Budapest, 2007. (megjelenés alatt)

KECSKÉS 1976

Kecskés András: A magyar verselméleti gondolkodás története. Akadémiai, Budapest 1991.

MÓRÓ 2001

Móró Mária Anna (Összeáll.): A Pécsi Egyetemi Könyvtárban őrzött Klimo-Könyvtár katalógusa. I. A könyvek szerzői betűrendes katalógusa. (A Pécsi Egyetemi Könyvtár kiadványai 1.) Tarsoly Kiadó, Budapest, 2001.

PETROVICH 2000

Petrovich Ede: A 200 éves Klimó-könyvtár történetéhez. In: A könyv- és könyvtárkultúra ezer éve Baranyában. (Szerk.) Boda Miklós et al. Csorba Győző Megyei Könyvtár, Pécs, 2000. 95-100.

Források – Rövidítés-jegyzék

KATALÓGUS 1779

Index librorum Bibliothecae Episcopalis Quinque Ecclesiensis 1779. [Több kéz írása] 418 fol.

KATALÓGUS 1833-1835

Catalogus alphabeticus auctorum episcopalis publicae bibliothecae Quinque-Ecclesiensis. (Studio et opera Joannis VOJDÁS... ac Eduardi GRADVOHL... 1833-1835.) Tom. I-III.

KAYSER 1970

Klimo György pécsi könyvtárának angol könyvei = English books in teh Library at Pécs of Klimo György, (Kézirat), 1973.

Jegyzetek

[1] Köszönetet mondok a Pécsi Egyetemi Könyvtár igazgatójának, Dr. habil F. Dárdai Ágnesnek, amiért Kayser katalógusát használhattam, Bernhard Fabian professzornak és Pohánka Évának a kutatásban nyújtott jelentős segítségükért.

[2] FABIAN 1992. 48.

[3] KAYSER 1973. v.

[4] KAYSER 1973. ii.

[5] KAYSER 1973. vi.

[6] MÓRÓ 2001. 5.

[7] KATALÓGUS 1833-1835

[8] Az ismeretterjesztő és szakdokumentumokat tartalmuk szerint csoportosítják a könyvtárakban. A csoportosítás a számok tizedes rendszere alapján létrehozott Egyetemes Tizedes Osztályozás (ETO) szerint történik.

[9] KAYSER 1973. vi-vii.

[10] MÓRÓ 2001.

[11] KAYSER 1973. 32.

[12] PETROVICH 2000. 98.

[13] FABIAN 1992. 47.

[14] Lásd http://mek.oszk.hu/

[15] KATALÓGUS 1779. Pohánka Éva azonosította a művet a katalógusban, és segített a beszerzés megállapításában.

[16] Fol. Hung. 3509/2.

[17] Fol. Hung. 3509/3.

[18] FEST 2000. 358.

[19] FABIAN 1992. 17-18.

[20] FEST 2000. 358.

[21] FEST 2000. 361.

[22] FABIAN 1992. 81-82.

[23] FEST 2000. 361.

[24] KAYSER ms. 1973. 69-70.

[25] FEST 2000. 326.

[26] Kayser helytelenül „II.vii.2”-es jelzetet ad meg.

[27] KATALÓGUS 1833-1835.

[28] HARTVIG s.a.

[29] GASKILL 2004. 15.

[30] KECSKÉS 1991. 127, 131.

[31] Kayser itt is, mint másutt is többször, csupán az első kötetet adja meg a jelzetben, amely helyesen: „S.VII.28-32”.

[32] KAYSER 1973. vi.

[33] FEST ms. 1973.ii.

Gabriella HARTVIG: English Works in the Klimo Collection –– This paper, relying on Albert Kayser’s printed manuscript catalogue description of 1973, outlines the most significant English books found in the special Collection of the Klimo Library in the Central Library of the University of Pécs, with special attention to literary works. Kayser’s catalogue purports to list those English books in the Collection whose acquisition dates before 1800 and which are either „of English authorship or editorship of the original, English publication, English subject matter, English language; in short: anything indicative of or pertinent to England and to English culture.”[33] Kayser, in preparing his own catalogue, relied on the so-called photographic alphabetic title-page catalogue of 1960, which, however, also includes some later acquisitions made by the University Library. While acknowledging Kayser’s invaluable efforts, I tried to correct some of the most obvious mistakes in his manuscript catalogue: he sometimes misdates the first appearance of a book, many times indicates only the first volume of a multivolume work, and, for lack of proper information, and because he did not consult the editions themselves, his descriptions of some of the acquired books are deficient. In my descriptions I heavily rely on the revised catalogue of the Klimo Collection, prepared by Mária Anna Móró in 2001.

First I briefly mention the most popular fields such as mathematics and the natural sciences in which the greatest amount of books were acquired in the Collection, many of them by the Bishop Georg Klimo: for instance, we can find a copy of the 1740 Latin translation by Samuel Clark of Newton’s Optics (1704), and his Philosophiae naturalis principia mathematica (Geneva, 1739), as well as the first edition of his Opuscula mathematica, philosophica et philologica (1744). The second greatest field which is represented in the collection is theology where we can find as many as 70 works with five Hungarian translations among them by, for example, Ferenc Faludi and Ferenc Tatai.

The most detailed descriptions that I offer are about the literary works in the Klimo Collection mostly published in the eighteenth century. Despite the small number of these volumes – 14 editions by six authors – we can fairly say that the library held the most representative and most popular works of the period: there are as many as four seventeenth-century editions of John Barclay’s Argenis, two editions of Edward Young’s Night’t; Thoughts, in Johann Arnold Ebert’s German translation, and the earliest full translation of the Ossianic songs, Michael Denis’s Ossian und Sineds Lieder (1784) also belongs to the collection. Denis’s hexametric translation played an important role in the formation of the Hungarian Ossian cult which began with the fragmentary translations of János Batsányi, who translated his Oskár halála (1788/89) from Denis’s latin hexametric rendering, and lasted throughout the nineteenth century.

Kayser’s compilation of this manuscript catalogue, together with the other catalogues that he prepared in the 1970’s, is an early attempt to map the emergence of a highly educated Hungarian audience that became more and more interested in the European reception of English culture.

*   *   *

Schmelczer-Pohánka Éva:

Adalékok Klimo Ferenc vitatéziseinek kiadástörténetéhez

Tanulmányom témaválasztása – összetettsége miatt – némi magyarázatot igényel. 2004-ben került a figyelmem középpontjába egy addig ismeretlen, ám könyvtártörténeti kutatásaim szempontjából felettébb érdekesnek tűnő kötet. Oldal Mária, a New York-i Morgan Library & Museum magyar származású munkatársa levélben, majd személyes találkozásunk során megkért, egy, a könyvtáruk állományába ajándékozás révén bekerült metafizikai munka kiadástörténetének felkutatására. A kapcsolódási pontot a pécsi Klimo Könyvtárral az jelentette, hogy a műben Klimo György pécsi püspök (1751-1777), a bibliotéka alapítója és névadója volt patrónusként feltüntetve, szerzőként pedig az amerikai katalógusban – az általam akkor még ismeretlen – Klimo Ferenc, a római Collegium Germanicum Hungaricum alumnusa szerepelt.

Egy kötet kiadásának körülményeit felkutatni, valamint egy jelentős méretű könyvtárba való bekerülésének pontos mozzanatait felvázolni, a fennmaradt források csekély száma miatt, nagy kihívást jelentett. A szerző életének megismeréséhez egyrészt az elsődleges, főként a levéltárakban fellelhető kiadatlan források szolgálhattak adalékul, másrészt nélkülözhetetlenek voltak azok a másodlagos források is, amelyek a feldolgozott dokumentációk alapján igyekeznek képet adni egyes személyek életéről és működéséről.

A kutatás kezdetén meg kellett bizonyosodni a magyar és a külföldi könyvgyűjtemények katalógusai alapján, vajon hány példányban található meg a nyomtatvány. Természetesen joggal merült fel a kérdés: vajon a hajdani Püspöki Könyvtár is kapott-e egy példányt a nyomtatványból.

A Klimo család

A kutatást a rokoni szálak vizsgálatával kezdtem. Mint ismeretes, a Klimo család a Nyitra megyei Lopassó városából származott: itt született a pécsi egyházmegye későbbi főpásztora, két testvérbátyja – János és Márton–, valamint egy, név szerint ismert húga, Anna[1] is. A „megbízható hagyomány szerint”[2] a 32. számú házban éltek, szüleik szegény sorsú földművelők voltak. Klimo György 1710. április 4-én látta meg a napvilágot. Éles felfogása és szorgalma korán kiemelte saját társadalmi rétegéből és megadatott számára, hogy jobbágy származása ellenére Nagyszombaton végezze el iskoláit. Az egyházi hierarchia egyes állomásait igen fiatalon betölthette, majd 1751. július 31-én Mária Terézia kinevezte a pécsi egyházmegye élére.[3]

Klimo nem felejtette el gyökereit, és egyházmegyei kinevezése után is gondoskodott családjáról. Kérésére Gróf Erdődy György 1751. május 22-én Pozsonyban kelt levelében feloldozta a jobbágyi kötelékekből a leendő püspök testvéreit, Klimo Jánost és Mártont, továbbá unokatestvérét, Klimo Ádámot. A család nemesi oklevele 1753. november 10-én kelt, amelyet Mária Terézia hitelesített aláírásával, valamint pecsétjével.[4]

A Klimo család családfája[5]

Klimo Ferenc Ignác

Klimo Jánosnak és feleségének, Katalinnak három fia és két lánya született, közülük a jelen tanulmány szereplője Klimo Ferenc Ignác is, aki 1757. július 1-jén látta meg a napvilágot. Életének korai szakaszáról nem rendelkezünk adatokkal. Sorsa csak nagybátyja, Klimo püspök felkarolása után vált a források által követhetővé. Ferenc nagybátyja ajánlására 1775. október 24-én nyert felvételt a római Collegium Germanicum Hungaricum falai közé, ahol Albanus bíboros volt a mentora. Ferenc patrónusa, a pécsi püspök kérésére folyamatosan beszámolt a Rómában eltöltött tanulmányairól. Klimo György – az unokaöccse előrehaladásának figyelemmel tartása érdekében – folyamatos levelezésben állt még Casali bíborossal, Paulo Bernardo Giordanival[6] és Francisco Tommaso Soldati professzorral[7] is. Klimo Ferenc – tudomásunk szerint – metafizikai tanulmányokat folytatott Rómában, majd 1777. szeptember 1-jén – előrehaladása bizonyítékául – nagysikerű vitát vezetett le. Rendkívül tehetséges, jó képességű diákként írják le a fennmaradt dokumentumok. Elöljárója a domonkos rendi, Ludovico Civini metafizikai professzor jelenlétében 45 pontban felállította téziseit. Mindenki legnagyobb bánatára a nagy reményekkel kecsegtető másodéves teológia-hallgató 1779. március 16-án meghalt.[8]

A családi kapcsolatokra való utalások a Pécsi Püspöki Levéltár levelezési könyveibe bejegyzett magánlevelezés áttekintését kívánták meg. Így került elő egy köteg levél, amelyet Ferenc írt a nagybátyjának Rómából. A jelen kutatásra vonatkozó adatokat ezekben a dokumentumokban nem találtam, így azok feldolgozása a későbbiekben várható.

A New York-i Morgan Library & Museum példánya

Vizsgálódásaimat a Morgan Library & Museum katalógusának leírásával, valamint a New York-i könyvtár állományába bekerült kötet ajánlásának, címlapjának és kötésének fotómásolatával kezdtem meg.

Az amerikai magángyűjtemény katalógus-leírásában a nyomtatvány bibliográfiai adatainak feltüntetése mellett, hangsúlyosnak tartották a kötés jellegzetességeinek a leírását is:

Location: Bindings Collection (BDG)

Call Number: 129542

Record ID: 242334

Accession Number: PML 129542

Author/Artist: Klimo, Franciscus, 18th cent.

Title: Exercitatio metaphysica adversus religionis osores, praecipue atheos.

Published/Created: Romae: Excudebat Archangelus Casaletti, 1777. Description: xviii, 109 p.: front. (port.) ; 28 cm. (4to)

Genres: Armorial bindings (Binding)--Italy--18th century.

Morocco bindings (Binding)--Italy--18th century.

Binding: Bound in full red morocco with the arms of Pope Pius VI, to whom this work is dedicated.

Associated Names: Pius VI, Pope, 1717-1799, dedicatee.; Hansen, Leonard J., d. 2003, former owner.

Credit: Bequest; Leonard Hansen in honor of William M. Voelkle; 2004. Formatted Date: 1777.

Formatted Place: Italy Rome. Dept./Collection: Pierpont Morgan Library Dept. of Printed Books[9]

A Klimo Könyvtár példánya

Az első feladat a kötet fellelhetőségeinek felkutatása volt. Kézenfekvőnek látszott, hogy a hajdani Püspöki Könyvtár állományában keressem elsőként Klimo Ferenc munkáját. Feltételeztem, hogy az unokaöcs megküldte Klimo püspöknek megjelenő munkáját, főként, hogy annak ajánlásában többször utalt az egyházfő nagylelkű segítségére. Még akkor is logikusnak tűnt a kötet megléte a püspöki bibliotékában, ha a tézisek elhangzásának idején a pécsi egyházmegye feje már négy hónapja halott volt.

A Klimo Könyvtár 2001 óta rendelkezik egy könyv-[10] és elektronikus-formátumban is használható feltáró katalógussal, amely a Pécsi Egyetemi Könyvtár főkönyvtárosának, Móró Mária Anna precíz munkáját dicséri. Ebből egyértelműen a mai szabványnak megfelelő, pontosabb címleírást kaptam:

CIVINI, Ludovico O. P.

Pio VI. pont. max. doctori, pastori, episcopo oecumenico, ... quod instinctu divinitatis mentis magnitudine virtute, auctoritate, que sue damnatis impiorum libris eorumque de rebus divinis perverse scribendi liventia repressa et multis magnis firmis salutaribus, praesidiis suo Consilio diligentia opera comparatis veram religionem vindicavit, adservit, propugnavit Franciscus Klimo nob. Hungarus Romae in Collegio Germanico praeside -- Kal. Septembris 1777. Romae 1777, [s. t.] XVIII p. 27 cm. 4^0

P.: 0

Z.VII.21/1

Exercitatio metaphysica adversus religionis osores praecipue atheos. Romae 1777, Archangelus Casaletti. 109, [1] p. 27 cm. 4^0

Z.VII.21/2

Tehát a „második” fellelt példányt a hajdani Pécsi Püspöki Könyvtár Z.VII.21-es köteteként azonosítottam. A Klimo-féle bibliotéka darabja egy negyedrét méretű, olcsó, kiadói kötésű darab. A vékony táblát teljes felületén életképekkel díszített brokátpapírral vonták be. A mintázat a mindennap élettevékenységek színes palettáját vonultatja fel: a különféle foglalkozásokat (vadász, mosónő), valamint a mindennapok szituációit (szerelmi vallomás). Megvizsgálva a kötést, elmondható, hogy az egyes életképek külön klisék segítségével kerültek a papírra, valamilyen réz alapú festékkel, amely az idő és a környezeti hatások – a korrózió – következtében több helyen zöldes színbe játszik. Az íveket hat helyen befűrészelték, és váltva varrták egymáshoz, ám a bordazsinegek nem láthatók.[11]

Az eredeti könyv kézbe vételével már a formai feltáráshoz is hozzáláthattam. A kötetben két, tematikájában is elkülöníthető részt található: az első tematikai egységet VI. Pius pápa arcképmetszete vezeti be, majd egy előlap követi. Itt van feltüntetve Klimo Ferencnek, a római Collegium Germanicum Hungaricum nemes származású, metafizikai hallgatójának a neve.[12] Ezt követi egy kilenc oldalas ajánlás magához VI. Pius pápához.[13]

Az 18. században lehetőséget kapni egy vitatézis kiadásához, továbbá azt pápai ajánlással és a pápa arckép-metszetének elhelyezésével kiadatni, különös kegynek volt tekinthető, és csak keveseknek adatott meg. Ehhez bizonyos összeköttetések voltak szükségesek: a kapocs jelen esetben a pápa által is ismert Klimo György pécsi püspök volt. Az ajánlásban Klimo Ferenc több ízben köszönetét és nagyra becsülését fejezte ki nagybátyjának: „ ...Patruum tamen meum Georgium Klimo Quinqueecclesiaensem Episcopum dignabare. (...) Ouae quidem mea eo est major felicitas, quo plane confidam fore ut qua Patruum meum hominem addictissimum huic Sanctae Sedi, Tuique, dum vixit, Episcopatumque gessit Quinque-Ecclesiensem observantissimum, complexus es, eadem me, quem ejus exemplorim imitatorem, futuruim spero, voluntate, benignate, clementia complectare.”[14]

A mű törzse a római alumnus nagyvitájának 45 tétele, amelyet egy öt soros impresszum zár le: „DEFENDET • • FRANCISCUS • KLIMO • PRAESIDE • F. LUDOVICO • CIVINI • ORDINIS PRAEDICATORUM • ROMAE • IN CONLEG • GERM • HUNG • METAPH • PROFESSORE • KALENDIS • SEPTEMBRIBUS • AN • MDCCLXXVII.” A metafizikai téziseket felvázoló nagyvita pontos dátuma 1777. szeptember 1-je. Klimo Ferenc elöljárójának, Ludovico Civini domonkos rendi professzorának a neve is feltűnik, ám róla semmit nem találtam a római Collegium Germanicum Hungaricum történetét taglaló munkákban.[15]

A második egység nyomdászatilag is elkülönül, hiszen önálló címlappal rendelkezik: „Exercitatio metaphysica adversus religionis osores praecipue atheos, Romae, MDCCLXXVII. Excudebat Archangelus Casaletti, Praesidium facuiltate”. A kor szokásainak megfelelően a munkát a cenzori véleményezések vezetik be, és a benne foglalt metafizikai gondolatok kiválóságát emelik ki, anélkül, hogy bárhol is nevesítenék annak szerzőjét. (Ad probationes – cenzori vizsgálat)

Tüzetesebb vizsgálat után joggal merült fel a kérdés: vajon egy szerző munkájáról van szó, vagy két mű került – témájának hasonlósága miatt – egy kötetbe? A magyarországi diákok külföldi egyetemjárásának több ékes bizonyítéka maradt ránk, köztük több személy disszertációja is, amelyek a kor szokásainak megfelelően – tisztelettel adózva egy-egy mester munkásságának – kolligátum kötetben jelentek meg a „tanító-példakép” művével.

A nyomdászati „rejtjelek” alapján az is egyértelműen látszott, hogy a két munkát egy kötetben kívánták megjelentetni. Erről tanúskodik a két mű elkülönülésének határán, a jobb alsó sarokban megjelenő custos, az őrszó (AD-)[16], amely a következő lap első szótagára utal. Ezt erősíti az a tény, hogy a cenzori véleményezéseket az ívszámozások révén még az első mű részeként számolták. Az Exercitatio metaphysica című munkát már új ívszámozással kezdik. Az összekötő szerepet tehát az imprimatur jelenti. Az ívszámozás alapján a következő képletét adhatjuk a kötetnek: a4 + b4 +c + A4-N4 +3 számozatlan levél.

A címleírások egyértelművé tették a nyomtatvány vizsgálata során felmerült kétséget, miszerint két munkát magába foglaló kolligátum-kötettel állunk szemben. Nézzük, mi okozhatott gondot a kötet leírásánál és a szerzőség megállapításánál!

A mű első része címlappal nem rendelkezik, így a szerzőség megállapítása csak az előlap és az impresszum vizsgálata után lehetséges. A második rész egyértelműen elkülöníthető címlapja révén, ám ott a szerzőt nem tüntették fel.

Az authorok nevét, a kötet történetét a régi katalógusokba való bekerülésével, valamint a korábbi leírások összevetésével kutathatjuk fel, ezáltal betekintést kapva a katalogizálás évszázadokon átívelő változásaiba is. A három évszázad – 18-20. század–, módszereiben is különböző leírásai igen érdekes eredményt mutattak. A keresés módszere az egyes katalógusokban lényegesen eltérő volt, nem lehetett tudomásom arról, hogy a mai formai feltárások alapján kolligátum-kötetnek tekintett munkát, annak idején milyen címmel vagy szerzővel írták le. Ezért megnéztem a Civini, a Klimo, és az Exercitatio kezdő szavaknál. Amikor a 19. századi katalógusokat vizsgáltam, és ezekre a kifejezésekre nem kaptam eredményt, a főcím további, hangsúlyosabb kifejezésével próbálkoztam: így lett a metaphysica szó a további katalógusok „vezérszava”.

Az első katalógus, amely jegyzékbe vette a kötetet Koller József könyvtárossága (1770-1789) idején, 1779-ben keletkezett, és bár több kéz írása különíthető el benne, mégis szokás Koller nevével együtt emlegetni.[17] Ebben a szerzőségre keresve leltük meg a címleírást: „CIVINI ord. Prad. Exercitatio Metaphysica adversus Religionis osores praecipue Atheos. Roma, 1777. 4 fol.” Jelzeteként a K.VII.27 volt megjelölve, amely a püspöki könyvtár eredeti épületében – a püspöki palotában – való helyére utalt.[18]

A következő nagy katalógus, amely feltüntette a művet, az 1833 és 1835 között Vojdás János (1833-1835) és Gradwohl Eduárd (1833-1836) könyvtárőrök által készített lajstrom volt: itt már csak a címleírást véve alapul jutottam el a műig.[19] A bejegyzés igen rövid volt: „Metaphysica Exercitatio adversus Religionis osores, praecipue Atheos, Roma, 1777 4 fol. – Jelzet: Z.VII.21.[20] A közel azonos időszakban keletkezett cédula-katalógus leírása is igen kurta: „Metaphysica exercitatio Adversus Religionis Osores – 1777”.[21] A következő lista már 20. századi készítésű. Szőnyi Ottó könyvtárőr (1906-1921) jegyeztette le a püspöki könyvtár állományának köteteit. Az alábbi szintén nem teljes leírást találjuk: „Metaphysika Exercitatio Adversus Religionis osores – Z.VII.21”.[22]

A magyarországi korai kéziratos könyvtári katalógusok készítésénél a tudományos módszerek, illetve a tudatosság alkalmazása helyett, inkább az ösztönös jegyzékkészítés volt a jellemzőbb. A 18-19. századi könyvtárak nagyrészt saját rendszerük, egyedi szabályaik szerint dolgoztak. A könyvtár őrei általában valamely tudományág művelői és nem könyvtárosok voltak.[23]

A katalógus-leírások összevetése nem csak a szerzőség miatt jelentett gondot, hiszen a Koller-féle katalóguson kívül sehol sem tüntették fel Ludovico Civini nevét. Ez egyben azt a tényt is előrevetíti, hogy az új katalógusok készítésénél nem használták a korábbi katalógusok bejegyzéseit. A másik igen fontos észrevétel, hogy a 18. és a 20. századi kéziratos katalógusok kisebb-nagyobb pontossággal igyekeztek feltárni az egyes művek adatait – a szerzőségi és a címadatokat, a kiadási helyet, a nyomdász nevét–, ám a kiadás időpontjának megjelölésén kívül, csak a folióméretre utalnak. Sajnálatos módon a terjedelem feltüntetése nem szerepelt a kötelező adatok között, ezért nem tudhatjuk, hogy a három században keletkezett katalógusokban melyik munka leírása szerepel pontosan: azaz egybe vették-e őket, vagy külön.

A magyarországi könyvtárak közös katalógusának – a MOKKA-R-nek – megtekintése, valamint a közös könyvtári levelezőrendszeren – a KATALIST-en – való keresésem után megállapíthat, hogy a jelen feldolgozottság mellett a pécsi példány az egyetlen hazai darab. Továbbá a mű egyetlen magyar nyomtatványjegyzékben sem szerepel.[24]

A kötet fellelhetőségei a nagyvilágban

A pápának szóló ajánlás miatt célszerűnek tűnt megtekinteni a Vatikáni Apostoli Könyvtár katalógusát, amely állományában végül is rábukkantam a kötet(ek)re. Újabb találat reményében a Karlsruhei Egyetem Könyvtárának, a több ország összesített katalógus-adatait tartalmazó virtuális keresőjében is rákerestem a metafizikai munká(k)ra. Itt összesen egy értékelhető eredményt kaptam. Az egyes katalógusokban való rekord-lehívásnál a legnagyobb gondot az jelentette, hogy mind a kötetleírások, mind a szerzőségi adatok eltértek egymástól.

A Vatikáni Apostoli Könyvtár elektronikus katalógusában mind a szerzőkre, mind a címre való kereséseim is sikerrel jártak. Ez volt az első és egyetlen lajstrom, amely a tézisek szerzőjeként tüntette fel Klimo Ferencet:

Author: Klimo, Franciscus

Title: Theses de religione...

Publication: [Romae, s.n.,

Date of publication: 1777]

Physical description: XVIII p. ant. (ritr.) 25 cm.

Language: Latin

Date of record: 941217

Fonds: STAMPATI

Its call number is: Miscell.H.77(int.4)

Author: Civini, Ludovico, O.P.

Title: Exercitatio metaphysica adversus religionis osores praecipue atheos.

Publication: Romae, Archangelus Casaletti,

Date of publication: 1777.

Physical description: 109, [1] p. 25 cm.

Language: Latin

Date of record: 940712

Fonds: STAMPATI

Its call number is: R.G.Miscell.H.77(int.5)[25]

Professzor Massimo Ceresa, a bibliotéka tájékoztató könyvtárosa levélben való megkeresésemre a következő információt adta: a két mű – természetesen egymás után fűzve – jelenleg egy sárga pergamen-kötésű, hat művet magába foglaló kolligátum-kötetben található meg. (Miscell H. 77.) A művek korábbi kötését, rossz állapota miatt lecserélték, majd elveszett, így került utólag egy gyűjtőkötetbe a Klimo Ferenc- és a Ludovico Civini-féle munka.[26]

A negyedik példányt a Karlsruhei Egyetemi Könyvtár virtuális katalógusában találtam meg. Itt egyedül az angol egyesített katalógusban, a COPAC-ban találtam egy igen kurta leírást tartalmazó rekordot, az alábbi adatok megjelölésével:

Title Details: Exercitatio metaphysica adversus religiones osores praecipue Atheos

Publisher: Romae, 1777

Physical desc.: 4to

Language: Latin

Mivel a terjedelemre nem találtam adatokat, ezért nem tudom, hogy milyen formátumban lelhető fel Klimo Ferenc és Ludovico Civini munkája Angliában. A kötetről egyelőre még az sem sikerült kiderítenem, hogy melyik angol könyvtár gyűjteményét gazdagítja ez a munka. Összegezve elmondható, hogy a nagyvilágban, az 1777-ben, Rómában kiadott metafizikai munkákat tartalmazó gyűjtőkötetből jelenleg négy példányt ismerünk.

A bizonyító források

A Pécsi Püspöki Levéltárban található, a 18. század utolsó harmadában lejegyzett levelezési könyvekben több levél is utalt arra, hogy Klimo György egyrészt az unokaöccsével, Klimo Ferenccel, másrészt a római Collegium Germanucum Hungaricum tanáraival is folyamatos levelezésben állt. A patronált rokon természetesen a nagyvita megtartása előtt pontról pontra tájékoztatta az akkor már nagybeteg nagybátyját munkájának előrehaladásáról. Klimo püspök a tézisek kiadásáról – Theses de Religione – gondoskodván, a kitüntetettség bizonyítékául, 1777. április 17-én kelt levelében kért engedélyt VI. Pius pápától, hogy a nyomtatásban Klimo Ferenc hozzá intézhesse ajánlását.[27]

A szerzőség megállapításánál döntő bizonyítéknak az 1779-es katalógus leírása mutatkozott. Ennek összeállításában nagy szerepet játszott Koller József, a Pécsi Püspöki Könyvtár akkori „bibliotheca praefectusa”, aki római egyháztörténeti kutatásai során személyes ismeretséget köthetett a Collégium tanáraival, professzoraival, diákjaival. Így talán nem véletlen, hogy ő az egyetlen, aki Ludovico Civini szerzőségét már a korabeli katalógusban is feltünteti.

A primér forrásokkal párhuzamosan a Római Collegium Germanucum Hungaricum magyarországi diákjairól szóló, nyomtatásban is kiadott anyakönyveket és dokumentumokat is áttekintettem. Ebben Veress Endre, a római peregrinációk kiváló ismerőjének dokumentum-gyűjteménye nyújtott segítséget. A Klimo Ferencről szóló részben a szerző utalást tett készülő második kötetéhez összerendezett kézirataira. Veress hivatkozásában olyan kéziratok meglétét vetíti előre, amelyekben dokumentálva lett, hogy Klimo Ferenc és Ludovico Civini munkája együtt jelent meg nyomtatásban. Sajnos a forráskiadvány folytatása nem került kiadásra, a Gyulafehérvárott található Veress-hagyaték pedig nem kutatható, így nem tisztázott, hogy a kötet ismeretében tette Veress ezt az állítást, vagy korabeli források fényében.[28]

A kor szokásai szerint a hallgatók disputái nem önálló munkaként, hanem a mai szóval élve, kolligátum-kötetben jelentek meg, általában a szellemiségükhöz és gondolatvilágukhoz közel álló szerző műve elé bekötve. Klimo Ferenc abban a megtisztelésben részesült, hogy domonkos rendi professzora, Ludovico Civini metafizikai értekezésével együtt kerülhetett a nyomdába.

Konklúzió

Összegezve a kutatás eredményeit, megállapíthatjuk, hogy a fentiekben említett kolligátumban megjelent munkák egyértelműen két szerző munkáinak tudhatók be, így az alábbi katalógus-leírást javasolom:

KLIMO, Franciscus (1757-1779)

[Theses de Religione...] Pio VI. pont. max. doctori, pastori, episcopo Oecumenico patri patrum Christi ser vice-bene et feliciter gerenti rem publicam pop christiani, quod instinctu divinitatis mentis magnitudine virtute, auctoritate, que sue damnatis impiorum libris eorumque de rebus divinis perverse scribendi liventia repressa et multis magnis firmis salutaribus, praesidiis suo Consilio diligentia opera comparatis veram religionem vindicavit, adservit, propugnavit Franciscus Klimo nobilis Hungar Romae in Collegio Germanico Hungarico Metaph. Stud. praeside -- Kal. Septembris 1777.

Romae 1777, [s. t.] XVIII p. 27 cm. 4^0

P.: 0

Z.VII.21/1

CIVINI, Ludovico, O.P.

Exercitatio metaphysica adversus religionis osores praecipue atheos.

Romae 1777, Archangelus Casaletti. 109, [1] p. 27 cm. 4^0

Z.VII.21/2

A javított leírással egyértelműen elkülöníthetővé válik a két önálló munka, és annak két szerzője is. Továbbá újabb adatokkal egészült ki a Klimo család története, benne Klimo püspök patrónusi tevékenysége is, valamint újabb szelete vált ismertté a Pécsi Püspöki Könyvtár 18. századi gyarapodási folyamatának. A világban található négy példányt az teszi különlegessé, hogy a legdíszesebb, pápai példány New York-ban van, míg a Vatikáni Apostoli Könyvtárban – bár nem tudni milyen korábbi kötéssel rendelkezett–, egy kolligátum részeként találhatók meg a művek. A patrónus – Klimo György – könyvtárában pedig „csak” kiadói kötésben érkezett meg a munka. Az utolsó darabról – az angliairól – egyelőre nem rendelkezünk információkkal. A fennmaradt példányok csekély száma arra enged következtetni, hogy a metafizikai munkák csak igen alacsony példányszámban kerültek ki a nyomdából.[29]

Irodalom és források

BITSKEY 2000

Bitskey István: Hungariából Rómába – A római Collegium Germanicum Hungaricum és a magyarországi barokk művelődés. Nemzeti Tankönyvkiadó, Budapest, 1996.

FÉNYES 1974

Jubileumi évkönyv 1774-1974. (Szerk.) Fényes Miklós, Egyetemi Könyvtár, Pécs, 1974.

JEDLICSKA

1891 Jedlicska Pál: Kiskárpáti emlékek Éleskőtől-Vágujhelyig – Hely- és művelődéstörténeti tanulmány. II. kötet, Nyomatott az Érseki Lyceumi Könyvnyomdában, 1891.

KLIMO 1777

Klimo Franciscus: [Theses de Religione...] Pio VI. pont. max. doctori, pastori, episcopo Oecumenico patri patrum Christi ser vice-bene et feliciter gerenti rem publicam pop christiani, quod instinctu divinitatis mentis magnitudine virtute, auctoritate, que sue damnatis impiorum libris eorumque de rebus divinis perverse scribendi liventia repressa et multis magnis firmis salutaribus, praesidiis suo Consilio diligentia opera comparatis veram religionem vindicavit, adservit, propugnavit Franciscus Klimo nobilis Hungar Romae in Collegio Germanico Hungarico Metaph. Stud. praeside – Kal. Septembris 1777. Romae, 1777.

MONDIN 2001

Mondin, Battista: Pápák enciklopédiája. Szent István Társulat az Apostoli Szentszék Könyvkiadója, Budapest, 2001.

MÓRÓ 2001a

Móró Mária Anna (Összeáll.): A Pécsi Egyetemi Könyvtárban őrzött Klimo-Könyvtár katalógusa. I. A könyvek szerzői betűrendes katalógusa. (A Pécsi Egyetemi Könyvtár kiadványai 1.) Tarsoly Kiadó, Budapest, 2001.

MÓRÓ 2001b

Móró Mária Anna: A pécsi püspöki könyvtár katalógusai. In: A Klimo-könyvtár a tudományos kutatások szolgálatában. (A Pécsi Egyetemi Könyvtár kiadványai 3.) (Szerk.) Csóka-Jaksa Helga, Pécs, 2001. 101-113.

POGÁNYNÉ 2004

Pogányné Rózsa Gabriella: A bibliográfiai adatközlés szabályai és felhasználása a könyve szakmában. Hatágú Síp Alapítvány, Budapest, 2004.

RÁCZ 1988

Rácz Ágnes: Bibliográfiai leírás, katalogizálás. Egységes jegyzet. Kézirat. Tankönyvkiadó, Budapest, 1988. 13-18.

STEINHUBER 1895

Steinhuber, Andreas: Geschichte des Collegium Germanicum Hungaricum in Rom. I-II. Bd., Freiburg in Breisgau, 1895.

VERESS 1917

Veress Endre: A római Collegium Germanicum et Hungaricum magyarországi tanulóinak anyakönyvei és iratai – I. Anyakönyv (1559-1917). Budapest, 1917.

VERESS 1941

Veress Endre: Olasz egyetemeken járt magyarországi tanulók anyakönyve és iratai = Matricula et acta hungarorum in universitatibus Italiae studentium – 1221-1864, Olaszországi magyar emlékek. (Római Magyar Történeti Intézet 3), Magyar Tudományos Akadémia, Budapest, 1941.

ZOLTAI 1936

Zoltai Lajos: Fáji Fáy János a könyv- és műgyüjtő debreceni polgármester. Városi Nyomda, Debrecen, 1936.

Források - Rövidítés-jegyzék

PPL LK

Pécsi Püspöki Levéltár – Levelezési Könyvek 4.

KATALÓGUS 1779

Index librorum Bibliothecae Episcopalis Quinque Ecclesiensis 1779. [Több kéz írása] 418 fol.

KATALÓGUS 1833-1835

Catalogus alphabeticus auctorum episcopalis publicae bibliothecae Quinque-Ecclesiensis. (Studio et opera Joannis VOJDÁS... ac Eduardi GRADVOHL... 1833-1835.) Tom. I-III.

KATALÓGUS 1914-1921

A Pécsi Püspöki Könyvtár katalógusa – Katalógus-könyv. (Szőnyi Ottó). 1. kötet A-K. Készült 1914. október havában.

Jegyzetek

[1] Klimo Anna férje Fáy János (1716 körül-1783) debreceni tanácsnok, polgármester, főbíró, fiuk pedig a Kazinczy Ferenc által is nagyra becsült Fáji Fáy János (1773-1833), aki Debrecen szenátora és polgármestere is volt egy személyben. (Forrás: http://ppf.mtak.hu/hu/003a.htm), ZOLTAI 1936. 4.

[2] JEDLICSKA 1891. 315.

[3] JEDLICSKA 1891. 315-317.

[4] A nemesi oklevelet 1912-ben ajándékozta a Püspöki Könyvtárnak Klimo Imre krakováni jegyző.

[5] A Klimo család családfáját Jedlicska Pál a Kiskárpáti emlékek című munkájában tette közzé, ám az ágrajzba hiba csúszott, hiszen itt Klimo János lányaként lett feltüntetve Klimo Anna – akiről pontos adatokkal nem rendelkezünk –, de férjéről és fiáról – a már említett idősebb és ifjabb Fáy Jánosról – pontos születési és halálozási dátumokat ismerünk, így hozzávetőleg Anna adataira is tudunk következtetni. JEDLICSKA 1891. 332.

[6] Paulo Bernardo Giordani római kanonok XIV. Kelemen és VI. Pius pápa idején a pécsi egyházmegye ügyeinek referense volt a Vatikánban.

[7] VERESS 1941. 305.

[8] VERESS 1917. 231.

[9] http://corsair.morganlibrary.org/

[10] MÓRÓ 2001a. 134., 201.

[11] A New York-i és a pécsi kötet kötésének szakszerű leírásáért köszönettel tartozom Kirics Mártának, a Baranya Megyei Levéltár papír- és könyvrestaurátorának.

[12] „Pio VI. pont. max. doctori, pastori, episcopo oecumenico, ... quod instinctu divinitatis mentis magnitudine virtute, auctoritate, que sue damnatis impiorum libris eorumque de rebus divinis perverse scribendi liventia repressa et multis magnis firmis salutaribus, praesidiis suo Consilio diligentia opera comparatis veram religionem vindicavit, adservit, propugnavit Franciscus Klimo nob. Hungarus Romae in Collegio Germanico praeside –– Kal. Septembris 1777.”

[13] STEINHUBER 1895. 334.

[14] KLIMO 1777. IV., IX.

[15] STEINHUBER 1895.

[16] A custos latin eredetű szó, jelentése őrszó. Szótári alakja: custos, -odis m f. Az angol szakirodalomban Catchword, a franciában Réclame a terminus technicusa. Az őrszó vagy a lap, vagy az ív első szavának, vagy annak egy szótagjának, töredékének előrevetítése a könyv előző lapjának alján, a szedéstükrön kívüli jobb oldalon. A custos egyik funkciója a középkorban szokásos hangos olvasás gördülékenységének elősegítése volt. A másik – az eredeti – feladata az volt, hogy a kódexekben és az ősnyomtatványokban az ívek, ívfüzetek, majd a lapok sorrendjét – nemcsak a signaturákkal –, hanem a custosokkal is biztosítsák a könyvkötők számára. Ez a funkció már a 10-12. században megjelent. Így a custosok – mindkét esetben – a szöveg folyamatosságát biztosították. A custosokat egészen a 18. századig használták, a nyomtatott könyvekben is. (http://hu.wikipedia.org)

[17] MÓRÓ 2001b. 103.

[18] KATALÓGUS 1779. 186. (A „C” betűnél)

[19] KATALÓGUS 1833-1835. 450. (Az „M” betűnél)

[20] Az új jelzet már az 1830-ban felépített könyvtárépületben való helyét jelöli (Hártyaterem).

[21] Ez a cédula-katalógus a Vojdás-Grawohl-féle katalógussal párhuzamosan készült el a 19. század 30-as éveiben.

[22] KATALÓGUS 1914-1921. (Az „M” betűnél)

[23] POGÁNYNÉ 2004. 30.; RÁCZ 1988. 15.

[24] A Petrik Géza által összeállított bibliográfia gyűjtőköre a Magyarországon bármilyen nyelven, a külföldön magyar nyelven, illetve a külföldön bármilyen nyelven megjelent, de magyar vonatkozású nyomtatványokra terjedt ki.

[25] http://www.vatican.va

[26] Prot. 2007/223/B96 – Róma-Vatikán, 2007. január 23. „...the two books you asked us about are inserted in a miscellany with the following numbers: R. G. Miscell. H. 77 (4) and (5). So, they are in fact together, one follows the other. Being inserted in a miscellany, their binding was unfortunately dismounted and lost. The general binding of the miscellany is common yellow parchment. The two booklets are in not good conditions, rather damaged.”

[27] PPL LK – Klimo György levele VI. Pius pápához – Pécs, 1777. április 17.

[28] VERESS 1917. 231.; VERESS 1941. 305.

[29] Külön szeretnék köszönetet mondani Oldal Máriának, a New York-i Morgan Library munkatársának, hogy felhívta a figyelmemet erre a kötetre, amely révén egy izgalmas kutatási folyamat eredményeit tudtam a fentiekben vázolni, továbbá gyakorlatot szerezhettem egy 18. századi kötet előtörténetének felkutatásában.

Éva POHÁNKA: Notes on the Publication History of Ferenc Klimo’s Theses –– In this study I would like to present an intriguing research on publication history enquiring about the fate of a printed book, throughout centuries, in different manuscript and printed catalogues. My point of departure was a volume found in the United States which helped me locate further copies throughout the world. Having consulted various primary and secondary sources, I realized that the volume consisted of two different works, one by the teacher, and another one by his student: the earlier work in the volume is Ludovico Civini’s Exercitatio metaphysica adversus religionis osores praecipue atheos which is followed by Ferenc Klimo’s Theses de Religione (Rome, 1777). The research that I carried out in the former Bishopric Library of Pécs founded by the Bishop Georg Klimo may contribute with new results to library history as well as to genealogy.

As a result of my comparative analysis I have managed to locate four available copies of the work in different countries. The particularity of each copy can be found in its special binding: the most ornamental cover belongs to the so-called papal copy located in The Morgan Library and Museum, New York, while the copy found in the Vatican Library is a composite volume which contains the two works. In the library of the patron, Georg Klimo, the copy arrived in a cheap, „editorial” binding. The final copy that I could locate is in England but I have not been able to find more information about it. The small number of the surviving copies proves that only a limited number of copies of these two metaphysical works were printed.

*   *   *

Tengely Adrienn:

A pécsi papság nézetei

a nőkérdésről a századelőn

„Ha válogatás nélkül a fórumra engedjük a nőket,

nem a melegség, bensőség és szeretet fog velük a fórumra jutni,

hanem a feminista szenvedelmek és női logikátlanságok káosza

fogja tönkrejuttatni a fórumot is, őket is.”[1]

Kis tanulmányomban szeretném bemutatni, hogy a 19. század második és a 20. század első felében, a feminizmus hőskorában hogyan gondolkodott a pécsi egyházmegyei papság a korszak egyik legégetőbb társadalmi problémájáról, a nőkérdésről. Bár sok oldalról vizsgálták a kérdést, a részletekben eltérő nézeteik alapja teljesen egységes volt: véleményük szerint a nő csupán két élethivatás lehetősége közül választhat: apáca vagy családanya lesz.

Ami ez elsőt illeti, a szerzetességet tartották a legmagasztosabb hivatásnak, mivel így az ember – akár férfi, akár nő – egész életét Teremtőjének szenteli. Hogy ezt a pécsi klerikusok mennyire így gondolták, jól példázzák a pécsi Miasszonyunk Női Kanonokrend apácáinak beöltözésekor mondott szentbeszédeik. Ezekben a bibliai okos szüzekhez hasonlítják az apácákat, akik készen állnak rá, hogy kezükben égő mécsessel bármikor boldogan vonuljanak vőlegényük elé a mennyegzőre, mert ők a pillanatnyi, múlandó földi örömökről lemondva az örök boldogságot választják.[2] „Szentnek lenni! Tudjátok, hogy ez általános törvénye minden léleknek. Tudjátok, hogy ez közös követelménye erkölcsi személyiségünknek. Mégis nagy különbség van köztünk és közöttük. Ami nálunk csupán törvény, az náluk szívből fakadt, önfeláldozó ígéret is. Ami nálunk csupán követelmény, az náluk hivatás, a teljes élet tartalma is. A mi szentségünk önlelkünk izgalmas megmentése, siralmas küzdelmek sora. Az ő szentségük, bár nem szabadulnak fel az izgalmaktól és küzdelmektől, mégis fölényesebb, nyugodtabb, mert hivatásos kidolgozása a legfinomabb isteni arcvonásoknak. Mi kőfaragók vagyunk, ők művészek. Mi vitézek vagyunk, ők hősök. Mi szolgák vagyunk, ők jegyesek.” – írta Hajós György kanonok húga beöltözésekor.[3]

A tiszta, áldozatos szerzetesi életre példát is adtak a pécsi apácáknak máter Gelencsér Gabriella személyében. (1. kép) Az ő életét halála után, 1936-ban lelkiatyja, Dőry László kanonok jegyezte le az utókor számára. Gelencsér Gabriella mohácsi tanítónőként 1923-ban lépett be a pécsi Miasszonyunk Női Kanonokrendbe, ahol minden szerzetesi erényben – szegénységben, szerénységben, alázatban, engedelmességben – kitűnt társai közül. Máter Gabriella azonban emellett kitűnő pedagógiai érzékkel megáldott tanárnőként is működött a zárda iskolájában, ahol társai és tanítványai rajongásig szerették. Hosszú, türelemmel viselt súlyos betegség után fiatalon adta vissza lelkét Teremtőjének, de emléke tovább élt a pécsiek szívében, ahogy az életéről kiadott kis füzet is tanúsítja.[4]

1. kép

Gelencsér Gabriella

A másik egyedül lehetséges élethivatás egy nő számára a pécsi klerikusok szerint, ha a világban maradva családot alapít és gyermekeit vallásos emberekké és a társadalom hasznos tagjaivá neveli. A pécsi egyházi férfiak sokat foglalkoztak az anyaság kérdésével, gyakran írtak ennek szépségeiről és az anyák feladatairól,[5] Jézus Krisztus édesanyját, Szűz Máriát állítva példaképül számukra.[6] De a pécsi édesanyáknak adtak egy hús-vér példaképet is – Gelencsér Gabriellához hasonlóan –, Majláth Györgyné, született Prandaui Hilleprandt Stefánia bárónő személyében. (2. kép)

2. kép

Majláth Györgyné született Prandaui Hilleprandt Stefánia bárónő

Majláth Györgyné életét gyermekei nevelője, Döbrőssy Alajos kanonok írta meg 1914-ben, a pécsi Katolikus Legényegylet felkérésére, melynek zászlóanyja volt. A bárónő baranyai földbirtokos, az országbíró felesége és korának egyik legszebb asszonya volt, előkelő és gazdag, mégsem vágyott fényre és pompára. Bár Párizsban vagy Bécsben is élhetett volna, ő jobban szerette a vidéki visszavonultságot, az otthon és a család melegét, ezért napjait legtöbbször mihojláci vagy bakócai kastélyában töltötte. Itt nevelte gyermekeit féltő gondoskodással, igen mély vallásos szellemben, aminek eredményeképpen egyik gyermeke, Gusztáv Károly erdélyi püspök lett. Ő maga is mélyen hívő katolikus asszony volt, a ferences III. rendbe tartozott, templomokat és zárdákat alapított és gazdagított, sőt, még díszes szép ruháit is miseruhákká szabatta fel. Messzeföldön híres volt jóságáról is, különösen az árvák és szegények ügyét karolta föl. Mindemellett gondos és takarékos háziasszonyként ismerték, amely tekintetben szintén példaként állhatott a pécsi asszonyok előtt, nemegyszer maga is a konyhán tüsténkedett cselédei között.[7]

Ezt az idilli nőképet borította fel fenekestül a 19. század végén a feminizmus! A nőmozgalom az Amerikai Egyesült Állomokból indult ki a függetlenégi háború idején, amikor az amerikai nők küzdelmet indítottak szavazati joguk megszerzéséért. Európában a nők a francia forradalom idején léptek a nyilvánosság elé társadalmi követeléseikkel, Párizsban és a vidéki városokban sorra alakultak a nőklubok azzal a céllal, hogy a férfiakkal egyenlő jogokat vívjanak ki maguknak a politikában, a munkavállalásban és az oktatásban. De csak a 19. század második felében terjedt el a feminizmus egész Európában, így Magyarországon is, ahol a Feministák Egyesülete 1913-ban nemzetközi konferenciát is tartott. A feminizmus több, egymástól független mozgalomból állt és sokszor különböző eszmei áramlatokkal és politikai irányzatokkal is összefonódott, például létezett szocialista, liberális, radikális és keresztény feminizmus, melyek – bár világnézetük teljesen eltért – abban egyetértettek, hogy a nőket az eddigieknél sokkal szélesebb jogokhoz kell juttatni az élet minden területén.[8]

A pécsi egyházi férfiakat is foglalkoztatta ez a világméretű társadalmi kérdés. Különösen Martinovich Sándor jezsuita atya és Geosits Lajos pécsi hitoktató elemezte mélyen ezt és fejtette ki róla véleményét.[9] Alapvető különbség kettejük felfogása között, hogy Geosits a feminizmust csak gazdasági és társadalmi problémának tekintette, míg Martinovich úgy vélte, ez erkölcsi és világnézeti kérdés is, és így kihívás az egész kereszténységnek.

A nőkérdés történelmi gyökereiről – melyet Geosits és Martinovch is műve kiindulópontjának választott – úgy tűnik, teljesen egyforma vélemény élt a pécsi egyházi körökben. Eszerint az őskorban és az ókorban a nő a legmegalázóbb rabszolgai állapotban élt, teljesen kiszolgáltatva ura szeszélyeinek – „Úgy bántak velük, mint állataikkal és portékáikkal, bántalmazták, sőt megölték őket. Sem ember, sem törvény nem védelmezte e legszerencsétlenebb teremtményeket. Gyalázat volt a nők osztályrész azon módnál fogva, mellyel irányukban viseltettek”, ahogy a Miasszonyunk rend Tanítónőképző Intézetének krónikása megfogalmazza–, melynek oka a válás könnyű volta, valamint a többnejűség gyakorlata okozott. Ezzel szemben véleményük szerint a kereszténység alapvető javulást hozott a nő helyzetében, mivel egyrészt a Szentírás kimondta, hogy a nő a férfival egyenlő természetű, így a vallásgyakorlatban is ugyanúgy részesülhet, mint a férfi, másrészt pedig törvénybe iktatták az egynejűséget és a felbonthatatlan házasságot, szintén a Biblia elvei alapján. Ezek a változások a nőknek szerintük teljes függetlenedést hoztak a férfi zsarnoksága alól.[10] A témát tovább vezetve azonban Martinovich Sándor egy egészen sajátos eszmefuttatást fejt ki: szerinte a nő hatalma ekkor már „mesésre nőtt”, mert az a tény, hogy Jézus Krisztus édesanyja földi nő volt, „misztériummá avatta, mennyei derűvel vonta be” az egész asszonyi nemet a férfiak előtt. Ezért a középkort a „nőtisztelet aranykorának” nevezi. Azonban úgy véli, hogy ekkor ez már abnormális méreteket öltött – nem nevezi nevén, de minden bizonnyal a középkori udvarokban virágzó lovagi kultúrára gondolt, mely valóban eszményítette a nőket–, de egyszer csak a férfi újra „méltósága tudatára ébredt”. Ennek visszahatása volt aztán, hogy hamarosan egyesek már túlzott vonásokban kezdték ecsetelni a nők veszedelmes voltát, sőt, egyenesen a paradicsomi kígyóval vonták őket párhuzamba! Martinovich úgy vélte, hogy ennek következménye volt a boszorkányüldözések sora. Azonban – nem tudni, hogy itt mire gondolt pontosan – „az egyensúly helyreáll, mikor a nő önként leszáll a piedesztálról és ismét segítő társa lesz a férfinak”. Véleménye szerint a felvilágosodás zavarta meg ismét a nemek közötti egyensúlyt, mivel felszínre hozta a feminizmust.[11]

Mind Martinvich, mind Geosits a feminizmus okait is komoly vizsgálat alá vette, és mindketten ugyanazon három alapvető okra vezették azt vissza. Egyetértettek abban, hogy a feminizmus kiindító oka egyértelműen a „gépkorszak” eljövetele volt, mely a nőt kiszakította otthonából. Azonban itt élesen elvált kettejük véleménye. Geosits elsősorban a munkásnők problémájának tekintette a nőkérdést, akik szinte éhbérért, egészségtelen körülmények között kénytelenek végezni lélekölő, nehéz munkájukat, ami által testileg, lelkileg és szellemileg is leépülnek és eldurvulnak. Martinovich ezzel szemben úgy vélte, hogy a nőkérdés elsősorban a középosztálybeli nők problémája. A proletár nőket röviden „elintézte”: ők úgyis találnak munkát maguknak a nagy gyárakban; azonban a középosztálybeli nők nem mehetnek ilyen helyekre dolgozni, megfelelő női „középosztálybeli” pályák pedig nincsenek számukra.[12]

A feminizmus másik alapvető okát abban látták mindketten, hogy nem minden nő tud férjhez menni. Ennek okai különbözőek: sok férfi nem áll olyan jól anyagilag, hogy nősülhessen, vagyis hogy el tudja tartani feleségét és születendő gyermekeit, illetve alapvetően kevesebb férfi él a földön, mint nő, az I. világháború nagy vérvesztesége pedig csak még jobban növelte a férfihiányt. Ebből következően mind Martinovich, mind Geosits úgy gondolta – bár nyíltan nem fogalmazták meg műveikben–, hogy ha minden nő férjhez tudna menni, akkor egyszerűen nem lenne feminizmus, ugyanis akkor a nők a családjukban maradnának, azzal foglalkoznának és eszükbe sem jutna magasabb műveltséget és politikai jogokat követelni maguknak.[13] Ez a felfogás mindkettőjük véleményének egyik alapvető vonása.

A harmadik ok, melyet a feminizmus kiindulópontjaként határoztak meg, a modern szellemi áramlatok, Martinovich szavaival élve: a „szellemi anarkia”, amely következtében háttérbeszorult a vallásos világnézet és meglazult az erkölcs.[14] Martinovich szerint ez azért a nőket zavarta meg elsősorban, mert ők alacsonyabb művelődési szintjükből következőleg nem tudnak különbséget tenni a dolgok között, például a szabadság és egyenlőség eszméjéből csak az maradt meg a fejükben, hogy minden női korlátot le kell dönteni. Szerinte mivel a Biblia úgy határozta meg a nő tevékenységének kereteit, hogy a férfi segítőtársa legyen és Szent Pál apostol az efezusi hívekhez küldött levelében kijelentette, hogy „az asszonyok alárendeltek legyenek férjeiknek”, abból az következik, hogy a nő „házjogi alárendeltségben” él férjével. Mivel pedig szerinte a feminizmus ezek az alapelvek helyett az egyenjogúságot és a felbontható házasságot, sőt a szabad szerelmet követeli – megjegyzem, csak a feminizmus egyes radikális ágai küzdöttek ezért, a keresztény feminizmustól semmi sem állt távolabb–, ezzel a társadalmi és az erkölcsi rend alapjait döngeti és ezért kihívást jelent az egész kereszténységnek. Így hát Martinovich meghozta ítéletét, miszerint „a feminizmus megérdemli, hogy államilag üldözve legyen”.[15]

Azonban az olyan kérdésekről, amelyekről nem szól a kinyilatkoztatás – a női pályák, bérezés, műveltség, politikai jogok – lehet beszélni Martinovich szerint is. Például a nők műveltségi szintjének emelését egyáltalán nem helyteleníti, belátja, hogy sok nőnek az otthonán kívül kell megélhetést keresnie, így szükséges, hogy magasabb képzettséget szerezzen, de – Sába királynője és számos női szent példáját felhozva – hozzáteszi, hogy ezt soha nem gátolta az Egyház sem.[16] Azonban az már más kérdés szerinte, hogy minden férfipályát meg lehet, illetve meg szabad-e nyitni a nők előtt, ahogy azt a feministák kívánják? Martinovich válasza erre egyértelműen: nem. Véleményét biológiai okokkal magyarázza, de nem azzal, amire elsőre gondolnánk, hogy a nő gyengébb fizikai alkata folytán egyszerűen nem alkalmas minden munkára. Ehelyett szerinte minden nő havonta egy hétig „szellemi képességeinek nincs kifogástalan birtokában”, 45 éves kora körül pedig olyan változásokon megy keresztül, amelyek által „úgy szellemi képességeiben, mint néha jellemében is föltűnő változásoknak van alávetve, melyek eredeti lényéből nem egyszer meglepően kiforgatják”. Felhozza példaként, hogy ki szeretne olyan női sebész kése alá feküdni, aki esetleg éppen ebben a zavaros életciklusban van? Tehát megfellebbezhetetlenül megállapítja, hogy a nők egyáltalán nem alkalmasak minden pálya betöltésére, mert ellenkező esetben azt az egész társadalom megsínylené.[17] De Martinovich úgy véli, hogy egyébként is az anyaság a nő természetes és legszebb hivatása – pedig pár oldallal korábban még ő is megállapítja, hogy nincs módja minden nőnek férjhez menni, és így anyává válni sem–, és ne akarjon leszállni arról a piedesztálról, ahova az állítja őt.[18]

Martinovich foglalkozott a nők politikai szerepvállalásával is, ami szintén a feministák egyik legfőbb követelése volt. Ebben a kérdésben egy szintén nagyon sajátos, rá jellemző eszmefuttatást mutat be. Szerinte ugyanis a férfiak csak azért vállalják a közélet nehézségeit, hogy megóvják a nők zavartalan otthoni nyugalmát. Igaz, elismeri, hogy egyes fejlett észak-európai államokban – Dániában, Hollandiában, Finnországban – megadták a nőknek a választójogot, de szerinte ez csak ezeknél a higgadt vérmérsékletű népeknél lehetséges, míg Magyarországon, ahol évszázados hagyomány a tüzesvérű, virtuskodó politizálás, a szelídlelkű nőket nem szabad a politikai élet küzdőterére engedni. Kijelenti továbbá azt is, hogy egyébként is mindig az történik, amit a nő a háttérből akar, nincs ez másképp a politikában sem, így hát összességében teljesen feleslegesnek tartja a női választójogot. Azonban taktikai megfontolásból azt ő is belátta, hogy egészen más helyzetet teremtene, ha a politikai élet változásai mégis megadnák a nőknek a szavazati jogot. Ugyanis akkor azt szerinte is érvényesíteniük kellene az ateista és antiklerikális eszmeiségű szociáldemokrata és radikális pártok ellenében, a keresztény világnézetet védve.[19]

Ennek jött el az ideje, amikor a nők az őszirózsás forradalom győzelme után – pár hónappla Martinovich műve megjelenését követően–, 1918 novemberében megkapták a választójogot.[20] A több millió magyar asszony és leány szavazata óriási lehetőséget jelentett a – megígért, de soha meg nem valósult – 1919. tavaszi választásokra készülő politikai pártoknak, ezért valóságos versenyfutás indult meg közöttük a nők voksainak megszerzéséért. Elsősorban a keresztény feminista szervezetek – élen a Szociális Missziótársulattal – indítottak kampányt a nők megnyerésére a katolikus papság segítségével és a felsőklérus hathatós támogatásával, ugyanis a női választójogot elsősorban a keresztény politikai erők tudták kihasználni, mivel a nők általában minden társadalmi rétegben vallásos érzelműek voltak és a nagy ellenfél, a szociáldemokrácia fő bázisában, a nagyipari munkásságban a férfiak voltak túlsúlyban.[21] Ebből a küzdelemből Martinovich atya sem maradhatott ki, annak ellenére, hogy – mint láttuk – a maga részéről a politizálásra teljesen alkalmatlannak tartotta a nőket, azonban úgy gondolta, hogy az adott helyzetben mégis bele kell őket vonni a hatalomért vívott harcba. Ennek megfelelően cselekedett is: a nők politikai megnyerése céljából 1919 újév napján a pécsi székesegyházban a választásokról prédikált, amelyet a korabeli szemtanú így kommentált: „Nagy hallgatóság, sok nő – gondot adnak majd a sociáldemokratáknak!”[22] Azonban a megígért 1919. tavaszi választásokat soha nem tartották meg, a bekövetkező történelmi katasztrófák – a szerb megszállás, Trianon – pedig a nőkérdést sok évre teljes mértékben háttérbe szorították.

Összességében elmondhatjuk, hogy a pécsi papság egységes véleménye szerint a nő a családnak teremtetett, egész természete afelé vonza. Martinovich Sándor és Geosits Lajos, akik a pécsi egyházi férfiak közül a modern nőkérdéssel behatóan foglalkoztak, egyaránt úgy vélték, hogy a nőknek nincs meg a fizikai és lelki jellegük a függetlenséghez, nekik létszükséglet, hogy valakire támaszkodjanak – „a férfi a tölgy, a nő a repkény” –, mert képtelenek önállóan megállni az élet küzdelmeiben. Így a feministák által követelt függetlenség csak boldogtalanná és szerencsétlenné tenné őket, ezért egy józan nőmozgalom célja csakis az lehet, hogy minél több nőt megvédjen az ilyen „kegyetlen önállóságtól”.[23]

Irodalom

ÁKOS 1927

Ákos Ferenc: Egy marék por bölcselete. Pécsi Katolikus Tudósító, Pécs, 1927.

BABÓCSAY 1867

Babócsay Pál: Egyházi beszédek az év minden vasárnapjára. Galgóczy és Kocsi Nyomdája, Pest, 1867.

BABÓCSAY 1868

Babócsay Pál: Egyházi beszédek az egyházi év minden ünnepére. Galgóczy és Kocsi Nyomdája, Pest, 1868.

Corpus Iuris Hungarici

DÖBRŐSSY 1917

Döbrőssy Alajos: Istenben boldogult özvegy Székhelyi Majláth Györgyné született Prandau-i Hilleprandt Stefania bárónő. Dunántúl Nyomda, Pécs, 1917.

DŐRY 1936

Dőry László: A Miasszonyunk legkisebb leánya. Gelencsér M. Gábriella a Miasszonyunkról nevezett női kanonokrendi szerzetesnő életrajza. Taizs József Könyvnyomdája, Pécs, 1936.

GEOSITS 1922

Geosits Lajos: Szociális világnézet. Dunántúl Rt., Pécs, 1922.

HAJÓS 1918

Hajós György: Fehér lelkek. Szentbeszéd, melyet Valde M. Chantal Franciska, Hajós M. Alfonza, Paksicza M. Márta és Jantner M. Nepomuk beöltözése alkalmából mondott 1918. okt. 20-án a pécsi Notre-Dame rend templomában. Taizs József Könyvnyomdája, Pécs, 1918.

JOZGITS 1885

Jozgits János: Ünnepnapi szentbeszédek. Pécs, 1885.

KERTÉSZ 1979

Kertész Magda: A szüfrazsettek. Kossuth, Budapest, 1979.

MARTINOVICH 1918

Martinovich Sándor: Kereszténység és feminizmus. (Vallásosság és Műveltség 5.) Jézus-társasági Pius Kollégium, Pécs, 1918.

MENDLIK 1876

Mendlik Ágoston: Alkalmi szent beszédek. Pécs, 1876.

NAGYNÉ SZEGVÁRI 1969

Nagyné Szegvári Katalin: A nők művelődési jogaiért folytatott harc hazánkban (1777-1918). Közgazdasági és Jogi Könyvkiadó, Budapest, 1969.

PASSERINI 2003

Passerini, Luisa: A nők és a feministák története, Balassi, Budapest, 2003.

RÉZBÁNYAI 1897

Rézbányai József: Hat szentbeszéd májusi ájtatosságra: Női erények. 1897.

SCHULTZ 1899

Schultz Károly: Munkálatok a kath. egyházpolitika-, tanügy- és közélet köréből. Pécs, 1899.

A tanítónőképző...

A tanítónőképző Mária-kongregációjának ez évi működése. In: A Miasszonyunk-ról nevezett Pécsi Nőzárda Nevelő- és Tanintézetének értesítője az 1905-1906. iskolai évről. Pécs, 1906.

TENGELY 2004

Tengely Adrienn: Az egyházak helyzete a polgári demokrácia időszakában Tolna és Baranya vármegyében (1918. november 1.-1919. március 21.). Egyháztörténeti Szemle 2004/1. 3-52.

Jegyzetek

[1] MARTINOVICH 1918. 36.

[2] HAJÓS 1918.; ÁKOS 1927. 69-78.

[3] HAJÓS 1918. 12-13.

[4] DŐRY 1936.

[5] MENDLIK 1876. 54-55., 61-62.; BABÓCSAY 1867. 37-42.; SCHULTZ 1899. 146-149., 153-157., 163-169., 178-181.; RÉZBÁNYAI 1897. 462-470.

[6] BABÓCSAY 1868. 1-5., 40-45., 97-101., 111-123.; JOZGITS 1885. 5-10., 36-45., 86-90., 95-105.; MENDLIK 1876. 117-122.

[7] DÖBRŐSSY 1917.

[8] KERTÉSZ 1979.; NAGYNÉ SZEGVÁRI 1969.; PASSERINI 2003.

[9] MARTINOVICH 1918.; GEOSITS 1922. 108-114.

[10] A tanítónőképző... 22.; GEOSITS 1922. 109.; MARTINOVICH 1918. 4-10.

[11] MARTINOVICH 1918. 11-14.

[12] GEOSITS 1922. 109-111.; MARTINOVICH 1918. 15-16.

[13] GEOSITS 1922. 111-112.; MARTINOVICH 1918. 16-17.

[14] GEOSITS 1922. 111.; MARTINOVICH 1918. 17.

[15] MARTINOVICH 1918. 18-24.

[16] MARTINOVICH 1918. 25-26.

[17] MARTINOVICH 1918. 28-31.

[18] MARTINOVICH 1918. 31-32.

[19] MARTINOVICH 1918. 32-37.

[20] Az 1918. évi I. néptörvényben lefektették, hogy minden 24. életévét betöltött nő, aki legalább 6 év óta magyar állampolgár és bármely hazai nyelven írni-olvasni tud, választó és választható. (Corpus Iuris Hungarici 1918. évi I. néptörvény)

[21] TENGELY 2004. 26-29.

[22] Pécsi Káptalani Levéltár Szőnyi Ottó hagyatéka, Visy-napló 1919. január 2.

[23] GEOSITS 1922. 113-114.; MARTINOVICH 1918. 38-39.

Adrienn TENGELY:

The Views of the Clergy at Pécs on the Situation of Women at the Turn of the Twentieth Century

„If we allow women to come forward indiscriminately,

it will be not warmth, intimacy, and love that will

appear in public any longer, instead, feminist emotions

and the chaos of female illogicality will destroy the

public and women as well.”

–– In this shorter paper I would like to outline the way the diocesan clergy of Pécs treated one of the most vital social topics of the day, the situation of women, in the heyday of rising feminism, that is, in the period of the latter half of the nineteenth, and the earlier half of the twentieth centuries. Although the question was examined in various ways by them, on the basis of their views, differing only in detail, the clergy agreed. In their opinion, a woman could only choose from either of these two careers in life: she could enter into religion and become a nun, or she could become a mother.

Despite this view, the clergy, however, could not avoid to respond to the challenges provided by feminism which grew into a world-wide movement at the turn of the century. Its demands – the emancipation of women, that is, equival rights for them both in the social and political life – were basically refused by the clergy at Pécs because they maintained that woman is destined for her family, she is drawn to it by her whole nature. Among the members of the diocese, it was Sándor Martinovich, a Jesuit father and Lajos Geosits, a teacher of religion, who dealt with the question of the rights of women in detail in this period. They were unanimous in their view that women were neither physically nor emotionally strong enough to be independent. It is the basic necessity of their life to be supported by someone else otherwise they are unable to successfully handle the struggles of life on their own. Thus the kind of independence demanded by the feminist movement would render not only them unhappy and unfortunate but also the whole of the society. In their opinion, the sole aim of a right-thinking movement can only be to defend as many women as possible from such a „cruel independence”.

*   *   *

Vass Éva Tünde – Jankovits László:

Nemzeti Plutarkus

Tanulmányunk tárgya a Nemzeti Plutarkus vagy a Magyarország s vele egyesült tartományok nevezetes férfiainak életírásaik című lexikon.[1] Kétféleképpen kapcsolódik ez a tárgy a konferencia témájához. Egyrészt a Klimo Könyvtár anyagát használtuk fel kutatásainkhoz. Másrészt olyan szerzővel foglalkoztunk, aki a 19. század elején feltehetőleg ugyanezt tette: a Pécs környékén élő Kölesy Vince Nemzeti Plutarkus című, jeles magyar személyek életrajzát tartalmazó munkáját tárgyaljuk, azt feltételezve, hogy a szerző a Klimo Könyvtár lehetőségeinek birtokában dolgozott. A továbbiakban először röviden összefoglaljuk Kölesy Vince életpályáját, majd külön foglalkozunk a Nemzeti Plutarkus mögött álló műfaji hagyományokkal. Végül, mintegy mutatványként a könyv egy életrajzát vesszük vizsgálat alá.

Kölesy Vince 1788 körül született Kölessi községben. Elképzelhető, hogy felvidéki cipszer családból származott. Ennél pontosabb adatot nem tudunk. 1806-ban beiratkozott a keszthelyi Georgikon gazdasági tanintézetébe Kölessi néven. Tiszttartó, a pesti magyar gazdasági egyesület tagja. 1812-ben tűnt fel Pécsett, az egyházi birtokok kancellistájaként. 1816-ban bicsérdi ispán. Ide már feleségével, Miozini Annával költözik. Tizenhárom évet töltöttek Bicsérden. Innen indult 1819-ben az abaligeti barlang feltárására, s a Tudományos Gyűjteményben közre is adta erről készített, azóta is sokat idézett tanulmányát.[2] 1818-ban, a Pécsi Székesegyház környékén feltárt római emlékkőről is írt egy tanulmányt, mely a Tudományos Gyűjtemény 1820. évi I. számában jelent meg Újonnan felásatott római emlékkő címen.[3] Ebben a tanulmányban bebizonyította, hogy a lelet 1674 éves, és Lucius Marcellus propraetor áldozati köve volt, aki Antonius Pius császár nevében kormányozta Alsó-Pannóniát. A kövön talált dombormű annak a csatának a győzelméről emlékezik, melyet Marcellus Kr. u. 145-ben a gótok, a dákok és az alánok ellen vívott.

1829-ben Pécsre helyezték, hűséges szolgálatai miatt, és a székesegyházi uradalom számtartói tisztségét bízták rá. Ekkor tájt halt meg felesége, s Kölesy özvegyen maradt két gyermekével, Jánossal és Máriával. 1831. január 1-től újabb, magasabb beosztást kapott. A káptalani számtartó tisztséget tudhatta magáénak. 1832-ben másodszor is megnősült. Pach Trézsit, a nála húsz évvel fiatalabb árvalányt vette feleségül. 1839-ben újabb könyve jelent meg német nyelven Versuch einer Instruktion für Herrschafts- Beamte címen, mely 1840-ben még egy kiadást megért, 1841-ben pedig, magyarul is megjelent Próbálatja egy útmutatásnak uradalmi tisztek számára címmel. Ekkor már tagja volt az 1835-ben alakult Magyar Gazdasági Egyesületnek, és tudósítása is megjelent a Magyar Gazdában, az egyesület folyóiratában.[4] 1843-ban megkapta a legmagasabb tisztséget életpályája során, a székesegyházi uradalom tiszttartója lett.[5] Ámde régi hivatalának átadása közben nem tudott elszámolni 8800 forinttal, s ebből haláláig tartó pör kerekedett. 1845-ben megalakult a Magyar Gazdasági Egyesület Baranyai Fiókegyesülete, melynek Kölesy már 1842-től ügyvivője volt. A per során végül is állását nem veszítette el, de kénytelen volt földjét, házát eladni. Gyerekei anyai örökségét, kétezer forintot is kifizetett a tartozás fejében. Ebből azonban csak még több bonyodalom származott. Mivel a tiszti főügyész perrel kereste rajta ezt az összeget, Kölesyt elveszítette vagyonát, amelynek legfontosabb része akkorra már valószínűleg a könyvtára volt. Kifizetetlen tartozásoktól terhelten hunyt el 1847. február 8-án, 59 évesen. A Püspöki Levéltár feljegyzéseiből még annyit tudunk meg, hogy Kölesy özvegyének az egyház, negyedévenként 15 váltóforintnyi nyugdíjat és segélyt utalt ki a szegények alapítványi pénztárából.[6]

A Nemzeti Plutarkus az életpálya elején született. Terjedelméből ítélve a huszonéves szerző történeti kutatásait már Pécsre kerülésekor megkezdte. A második kötet elején álló bevezetés szerint azért látott munkához, mert tapasztalatai szerint a külföldön megjelenő élettörténeti művekben magyar emberekről alig, vagy egyáltalán nem történik említés sem. A leginkább emlegetett ilyen munka Jean-Pierre Blanchard Neue Plutarch című lexikona, a legfontosabb műfaji minta volt, amely 1806-ban Bécsben, 1815-ben, Kölesy munkájával egy évben pedig Pesten is megjelent.[7]

Kölesy főként azt sérelmezi, hogy: „csak Magyarok fordulnak e’ drága munkában ritkán ’s igen kevesen elő; ’s ha hellyel-közzel megjelen is Egy vagy Más közűlök; Életírása rövid, ’s szokásként hideg vérrel festett”.[8] Mindennek két lehetséges okát feltételezi. Az egyik, hogy szükséges forrásban szűkölködtek ezek az írók, illetve, hogy azt gondolták, Magyarországon nem élt olyan említésre méltó egyéniség, aki méltó lenne a későbbi korok tiszteletére: olyan érv ez, amely a „historia litteraria” kezdeteitől fogva megjelenik az ilyen tárgyú előszavakban.[9] A Nemzeti Plutarkus e gyanú eloszlatása végett keletkezett - a II. kötet előszava szerint azért, nehogy külföldön azt higgyék, szülőföldje csupán: „medvék’ ’s farkasoktól lakatott barlang”[10] Eredetileg 28-30 jeles emberről akart írni, de látván a nagy érdeklődést, több mint száz életrajzot készített, melyeket négy kötetben adott ki, a második kötettől kezdve társszerzővel, Melczer Jakabbal együtt. Előszót a második kötetnek készít: itt részletesebben beszámol az indíttatásról, arról, hogy milyen művek alapján dolgozott. Említi August Gottlieb Meissner, Karl August Schiller, Karl Reichard, és Joseph Hormayr nevét is. Az első három szerző Kölesy vállalkozásához kapcsolható munkái ma is megtalálhatók a Klimo Könyvtárban.[11]

Az előszóban a szerző a jóakarat elnyerése végett hagyományosan használt szónoklattani fogással, a szerénykedéssel ér: eszerint is nehéz munkája inkább illetne egy diplomatát, vagy olyan embert, akinek bejárása van az ország, s a családok archívumaiba. A munka körülményeiről az előszóból annyit tudunk meg, hogy szerzője szorgalommal nyomozott, és gyűjtötte össze az életírásokat, leginkább úgy, ahogy voltak, vagy kevés másolással iktatta be munkájába. Mindezek ellenére kevésnek bizonyult, amit talált, és kénytelen volt „sok Bajnokainkat a’ történet’ töredékeiből egy egészbe olvasztani úgy annyira, hogy a Nemzeti Plutarkus legnagyobb részét eredetinek vehetni.”[12]

Az első kötetet, amely az általunk a továbbiakban tárgyalásra kiválasztott életrajzot, Janus Pannonius életrajzát tartalmazza, 1815-ben adta ki Pesten Trattner János Tamás. Ugyanebben az évben jelent meg német nyelven is Eggenberger József nyomdájában Ungarischer Plutarch oder Biographien merkwürdiger Personen des Königreichts Ungarn, und der dazu gehörigen Prowinzen címen.[13] Janus Pannonius, illetve, ahogy Kölesy nevezi, „Pannoni Janus” az első kötet emblematikus kezdő figurája. (Az életrajz szövegét dolgozatunk függelékeként közöljük.) A kötet első lapjának hátoldalán, mintegy a kötet nyitó képeként egy Janusszal kapcsolatos jelenet szerepel (ld. a dolgozat végén mellékelt képet). Amint azt Boros Lászlótól tudjuk, a kép Johann Georg Mansfeld bécsi rézmetsző munkája, és Buck József pécsi rajztanár képe alapján készült. Boros még csak a különálló, Tóth Istvántól kapott metszet alapján fogalmazta meg lényegükben helytálló következtetéseit.[14] A Nemzeti Plutarkus ismeretében tudjuk, hogy a képen található felirat – „Kigördült a szánás könnye a jó fejedelem szemeiből” – parafrázis Kölesy Janus-szócikkéből („a’ szánakodásnak könyeit hullaták szemei”).[15] (1. kép)

1. kép

Johann Georg Mansfeld bécsi rézmetsző metszete

Kölesy – amint a címből tudjuk – „hív források” alapján, ugyanakkor eredeti összeállításban dolgozta fel a szövegeket. Érdemes megnézni ezeknek a forrásoknak a körét, egyelőre, mutatványképpen Janus Pannonius esetében. Helyzetünk könnyű, a Klimo Könyvtár akkor is, most is a kutatás szolgálatában állott. Könnyű azért is, mert az életrajz szövegében számos eltérés található a 19. század végére kialakult Janus-képtől. Ezeket összegyűjtöttük, és elsősorban ezekre az eltérésekre összpontosítva sorra vettük a „historia litteraria” korabeli, a Klimo Könyvtárban található munkáit.

A kutatás eredménye az, hogy Janus esetében főleg egy forrás buzgott, és az igencsak bőven. Ez a „historia litteraria” műfajának egyik legfontosabb 18. század végi, 19. század eleji képviselője, a piarista Horányi Elek írói lexikona, a Memoria hungarorum et provincialium scriptis editis notorum (Magyarország és tartományai közrebocsátott írásai révén nevezetes lakóinak emlékezete).[16]

A két szövegrész szerkezete megfelel. Horányi felhasználását egyértelműen mutatja Andrea del Mantegna, a Janus által dicsőített festő nevének „Montaigna” alakja, amelyet Kölesy forrásai közül egyedül Horányi munkája tartalmaz.[17] Tőle származik az az állítás, miszerint Janus először Velencébe, aztán Ferrarába ment tanulni. Horányi állításait parafrazálva veszi át Kölesy. „His itaque disciplinis ornatus, auctusque amicitia praestantissimorum hominum remeavit in Hungariam, in qua sperare virtutis suae praemia poterat maxima (így hát ilyen tudományokkal felékesítve, s a legkiválóbb emberek barátságától segítve tért vissza Magyarországra, ahol erényeinek legnagyobb jutalmát remélhette) – olvassuk Horányinál.[18] Kölesynél: „Illy móddal a’ szép mesterségek, és tudományok’ birtokában, és több külföldi Tudósoknak ismeretségéhen lévén , tért Pannoniába 1458-ban vissza, hogy fáradhatatlan szorgalmának jutalmát vegye.” Horányinál található a Kölesy által alaposan kiaknázott állítás a szerencse kedvező, majd kedvezőtlen szeszélyéről.[19]Tőle származik az összes Kölesy említette kiadás, köztük Johannes Sambucus 1519-es (valójában 1569-es) kiadása, amelyben kiadta Janus pajzán epigrammáit Lusus Iuveniles címen.[20] Számos más tévedés is Horányi állításainak hanyag vagy tendenciózus olvasatából származik. Innen ered, hogy Kölesy Janus-kiadónak teszi meg Kollár Ádám Ferencet. A bécsi Császári Könyvtár vezetőjéről, Kollárról Horányi azt állítja, hogy Janus Pannonius némely, a korábbi kiadásokból kihagyott epigrammáját átadta neki. („At relicta etiamnum sunt a Sambuco, in quibus colligendis, componendisque ceteri industriam suam probarent, quod singulari suo erga Musas studio, summaque in me voluntate praestitit, Cl(arissimus Kollarius”).[21] Kölesynél ebből a magánjellegű gesztusból válik kiadás.

Végül Horányi írja, hogy „Non continuit lacrimas Rex optimus, cum videret inspectatam hanc fati iniquitatem.” (Nem tartotta vissza a legjobb király könnyeit, midőn látta a sors ilyen előre láthatatlan méltánytalanságát.).[22] Ez az állítás a legközelebbi párhuzamos helye a szánakozás könnyeiről szóló, a metszet mellett is megjelenő állításnak.

Amikor Kölesy életrajza megjelent, már rendelkezésre állt olyan Janus-kiadás, Teleki Sámuel és Kovásznai Sándor 1784-es utrechti kiadása, amely minden korábbinál teljesebben dolgozta fel a költő munkáit, a rá vonatkozó dokumentumokat, és részletes életrajzot is mellékelt hozzájuk. Ez a kiadás azonban nem volt meg a Klimo Könyvtárban.[23] Kölesynél sem közvetlen, sem közvetett utalás nem található erre a munkára, ez is bizonyíték lehet arra, hogy döntően a Klimo Könyvtárra támaszkodott.

Saját kiegészítései elsősorban az életrajznak az érzékenység jegyében történő stilisztikai jellegű toldásokban állnak. Ahol Horányi az ingenium (rátermettség)[24] kifejezést használja, ott Kölesy genie-t ír. Janus életrajzát általában véve az érzékenység jegyében formálja át. Munkája a többi kiadáshoz képest jóval kevesebb és igen sok pontatlan adatot tartalmaz. Viszont a Plutarkus éppen regényes fogalmazása miatt más téren nagyon is felhasználható lehetett.

Ismeretes, hogy Kisfaludy Károly 1820-ban megjelent Barátság és nagylelkűség című drámája Janus Pannonius sírja mellett játszódik. A műben Mátyás, a jó fejedelem engesztelődik meg a sírban levő költő iránt.[25] A téma kutatása szerint a dráma fő forrása Teleki Ferenc Janus Pannonius című elbeszélése, amely a Joseph Hormayr által szerkesztett Taschenbuch für die vaterlaendische Geschichte című kiadványban jelent meg. Teleki fő forrása a már említett 1784-es Janus-kiadás, Kölesyre nem hivatkozik.[26] Nem tudjuk, Kisfaludy kezében járt-e Kölesy munkája. Általánosságban azonban elmondhatjuk, hogy az ismert Janus életrajz-feldolgozások sorában Kölesy Janus-szócikke az első, amelyben a lexikoncikk elindul az irodalmi elbeszélés irányába, az életrajz elindul az irodalom felé.

FÜGGELÉK

A Nemzeti Plutarkus Janus Pannoniusról szóló része

III. (68-74.) Pannoni Janus

Pannoni Janus az ismeretes Vitéz’ Érsek hugának fia, szegény ugyan, de nemes szüléktől született 1432-ben egy helységben közel a’ Dráva ’s Száva öszvefolyásához, tulajdonképen Cesinge vagy Hesinge Jánosnak neveztetett; maga cserélte fel e’ nevét az előbenivel, melly alatt ismeretes az Iróknál, valaminthogy ez is az akkori Tudósoknál nagy divatban volt.

Minekutána Janus a’ tudományok’ kezdetében jó oktatást vett volna, Vitéz őtet még gyenge korában Olaszországba küldötte és őtet saját költségein a’ leghíresebb Academiában tanítatta. Igy jutott előbb Velenczébe, innét Ferrarába, hol legtovább maradt, és különös szorgalmatossággal tanulta a’ Latán, és Görög nyelveket.

Janus Vitézt azon reményben, mellyet ez felöle tartott, nem csak meg nem csalta, hanem fel is haladta, mert már fiatal korában gyönyörűen fejtődött ki értelme, és a’ Literatúrát szomjuhozó nagy hajlandósága; különösen nagy ösztöne ’s kedve volt a’ Latán versszerzésre, melly tárgyban annyira ment, hogy méltán számláltatik a’ leg-jobb Latán versszerzők közé, kiket valaha a’ Magyar Föld szült. Ezen lelki erő, szép ajándéka a’ természetnek, mellyet Janus álhatatos gyakorlása által terjesztett; a’ csinos Olasz világban sok érdemes barátokat szerzett neki; illyenek voltak, Velenczében az ifjú Marcellus, Ferrarában Strozza Titus, a’ Narniai Galeottus Márton, és egyebek. Galeotus’ és Janus’ szoros barátságoknak szép emlékjelét tartotta meg azon kori nevezetes képíró Montaigna; egy képet készített ez, mellyen e’ két, a’ Literaturára nézve sokat érdemlett férfiak valának lerajzolva.

Illy móddal a’ szép mesterségek, és tudományok’ birtokában, és több külföldi Tudósoknak ismeretségében lévén, tért Pannoniába 1458-ban vissza, hogy fáradhatatlan szorgalmának jutalmát vegye. ’S úgy tetszik, mintha kedvencének akarta volna őtet a’ szerencse választani, mivel szép lelke és hatalmas Bátyja az Esztergomi Érsek, hihetetlen serénységgel nyitottak neki útat a’ tisztekre. Visszajövetele után mingyárt az Egyházi Rendnek szentelte életét. Rövid idő múlva Váradi Kánonokságra, és 1459-ben a Király őtet Pécsi Püspökségre emelte fel, mellyben II. Pius Pápa meg is erősítette, noha alig volt 27 esztendős. Mátyás Király, ki az érdemet tudta becsülni, és a’ Tudósokhoz különös hajlandósággal viseltetett, nem sokára annyira megkedvelte szép magaviseletéért Janust, hogy senki tanácsát olly örömest nem hallgatta, mint az övét, és az ő bátyjáét. A’ Királynak ezen megkülömböztetése, hozzá járulván Janus’ jó erkölcsüsége, és a’ köz haszon’ előmozdítására kész szolgálatja okozta , hogy Janus, ki eddig, mint Versszerző és író becsültetett, most, mint hív Polgár közönségesen tiszteltetnék.

1465-ben Janus Rozgony Jánossal, mint Orator a’ Pápához küldetett Romába, hogy a’ Török ellen segítséget kérjen. Janus a’ reábizott dologban szerencsés kimenetellei járt el. Iparkodásai által a’ Velenczeieket Magyarország’ részére vonzotta; maga a Szentséges Atya a’ háborúra segedelmet ajánlott, melly esztendőnként Ötvenezer aranyra ment. 1468-ban Janus a’ Királyt a’ Cseh háborúba követte. Így fordította ő hív iparkodásait mindenkor a’ Király’ és Haza’ javára, melly által azon kedvellésbe jutott, melly őtet a’ legboldogabb emberré tehette volna, de a’ szerencse, melly eddig olly barátságosan mosolygott reá, elfordult tőle, ’s keserü nyilával kezdé Janust érdekleni, a’ melly, fájdalom! halálát is sietette. – Hogy t. i. Vitéz az Országnak jelesebb Naggyaival a’ Király ellen esküdött, Janust is e’ veszedelmes társaságba keverte, reá beszéllvén őtet, hogy mint követ Cazimir Lengyel Királyhoz menne. Utóbb Vitéz kemény számadásra idéztetett, és fogságba téttetett, melly kemény sors Janust is érte, de ő a’ Király’ haragjának elkerülésére Zágrábba szökött, hol egy ideig meghitt barátjánál tartózkodott elrejtve; hogy azonban Vitéznek halálát meghallotta, a’ fájdalom, ’s szomorúság, melly szaladásától fogva a’ nélkül is emésztette szívét, most annyira lenyomta, hogy bánkodásában eltikkadván 1472-ben sinlődve hala el, életének, még csak negyvenedik esztendejében.

Azt hihette volna az ember, hogy a’ vad sors sujtó keze legalább halála után megszünik ellene irigykedni, de nem, bosszút forralt holttetemei ellen is. Egy közönséges szurkos koporsóban helyheztetve küldettek azok Pécsre, ’s a’ Kanonokok azokat egy homályos rejtekbe tevék, mert nem vala szabad előbb földbe tenni, míg erre a’ Király’ engedelmét nem vették.

Hogy t. i. Mátyás nehány esztendővel utóbb egy különös alkalmatosságban épen Pécsett volna, a’ Káptalan Custossza bátorkodott őtet kemény itéletének visszavételére kérni, a’ Király egy ideig gondolkodni látszott, ’s visszaemlékezvén a’ szerencsétlennek hajdani hasznos szolgálatira, hasonlíthatatlan lelki tehetségeire, hajolni kezdett. a’ kérésre, magát azon helyre vezettette, hol Janus hűlt tetemei rejtve feküdtek; megindult itt a’ nemes szivű Király a’ boldogtalan Versszerzőnek sorsán, szomorú esete által akaratja ellen is elragadtatván a’ szánakodásnak könnyeit hullaták szemei, ’s tüstént parancsolta, hogy a’ Dicsőült Versszerzőnek ’s Püspöknek maradványai fényesen temettessenek el.

Pannoni Janus állandóan erősité mindenkor, hogy vétlenül, ’s az irígykedök’ árulkodásai által esett Királyának kegyelméből ki, a’ mit önnönmaga készítette verseiben is vall, mellyek Mátyás parancsolatjából sirjára tétettek, ’s igy hangzanak:

Hic situs est Janus, patrium qui primus ad Histrum

Duxit laurigeras ex Helicone Deas.

Hunc saltem titulum livor permitte sepulto,

Invidiae non est in monumenta locus.

Janus a’ Latán nyelvben olly tökélleteségre ment, stylussa olly kellemes volt, hogy méltán az ugy nevezett aranykori Írókhoz hasonlíttatott. A’ versszerzéshez nagy hajlandósága volt, ’s édes zengzetű verseiben a’ régi Poesisnek lelke látszatott felserkenni. Leginkább az Elegiákban volt szerencsés, mellyek között a’ Guarinhoz irt Panegyrisse legjelesebb. – Gyermekségétől fogva szüntelen betegeskedett, és még is, a’ mit méltán lehet csudálnunk, nem gyengült el genieje; életének tizenhatodik nyarában már szép darabokat irt, mellyek utóbb Lusus Juveniles czim alatt Sambucus által 1519-ben kiadattak. Munkáji többnyire poetai fogla-latuak voltak. Azon Poemájin kivűl, mellyek egyenként, s’ imitt amott jövének ki, Paraeus Dániel, Janus’ minden versezeteit azon könyvbe iktatta, mellyet Heidelbergben illy czim alatt eresztett közre; Deliciae Hungricorum Poetarum. Hasonlóképen adták ki Janus’ munkájit Sambucus, és Kollár. Némelly irásai el is vesztek, mint Sambucus bizonyítja; ide tartoznak: Annales Hungariae, egy heroicum versezet. Tomiris laudes. Trottae constantia. Homér’ világosítása Latán versekben, és egyebek.

Irodalom

BISCHOFF-TÓKA 1965

Bischoff Vilmos-Tóka, József: Kölesy Vincze. Baranyai Művelődés, 1965, 90-95.

CSŐSZ 1987

Csősz Gyula: Kölesy Vince Károly. Pécsi Műszaki Szemle 32, 1987. 3-4, 21-22.

BLANCHARD 1806

Blanchard, Jean-Pierre: Neuer Plutarch. I-III. Doll, Wien, 1806.

BLANCHARD 1815

Blanchard, Jean-Pierre: Neuer Plutarch. I-III. Trattner, Pest, 1815.

BOROS 2000

Boros László: Adatgyűjtemény Janus Pannonius sírhelyének kérdéséhez. In: Humanista műveltség Pannóniában. (Szerk.) Bartók István, Jankovits László, Kecskeméti Gábor. Művészetek Háza-PTE, Pécs, 2000, 89-95.

HORÁNYI 1775-1777

Horányi Elek: Memoria hungarorum. I-III. Loewi, Bécs, 1775-1777.

JANUS PANNONIUS 1569

Janus Pannonius: Lusus iuveniles. Ed. Sambucus, Johannes. Caspari Stainhoferi, Viennae, 1569.

JANUS PANNONIUS 1784

Janus Pannonius: Poemata, Opuscula. I-II. Ed.: Teleki Sámuel, Kovásznai Sándor. Wild, Utrecht, 1784.

KISFALUDY 1983

Kisfaludy Károly: Barátság és nagylelkűség. In: Kisfaludy Károly: Válogatott művei. (Kiad., jegyz.) Kerényi Ferenc. Szépirodalmi, Budapest, 1983, 325-347, a jegyzetek 864.

KLANICZAY 1964

A magyar irodalom története. II. (Szerk.) Klaniczay Tibor. Akadémiai, Budapest, 1964.

KÖLESY 1815-1816a

Kölesy Vince-Melczer Jakab: Nemzeti Plutarkus. I-IV. Trattner, Pest, 1815-1816.

KÖLESY 1815-1816b

Kölesy Vinzenz-Melczer Jakob: Ungarischer Plutarch. I-IV. Eggenberger, Pest, 1815-1816.

KÖLESY 1820a

Kölesy Vince: Az ujonan felfedezett Abaligethi barlangnak leirása. Tudományos Gyűjtemény, 1820/10. kötet, 81-96.

KÖLESY 1820b

Kölesy Vince: Ujonnan felásatott római emlékkő. Tudományos Gyűjtemény, 1820/1. kötet, 54-63.

KÖLESY 1839

Kölesy Vince: Versuch einer Instruktion für Herrschafts-Beamte. Heckenast, Pest, 1839, 1840.

KÖLESY 1843

Kölesy Vince: Gazdasági hírek Pécsi vidékről. Magyar Gazda, II. évf., 1843, 332-334.

KÖLESY 1841

Kölesy Vince: Próbálatja egy útmutatásnak uradalmi tisztek számára. Nagyszombat, 1841.

MEISSNER 1813-1814

Meissner, August Gottlieb: Sämtliche Werke. I-XXXVI. Doll, Wien, 1813-1814.

OROSZ 2000

Orosz László: Kölesy Vince Károly. In: Új magyar irodalmi lexikon. (Főszerk.) Péter László. 2. kötet (H-Ö). Budapest, 2000. 1288.

REICHARD 1811

Reichard, Karl: Moderne Biographien oder kurze Nachrichten von dem Leben und den Thaten der berühmtesten Menschen... Alphabetisch geordnet. Aus dem Französischen frey übersetzt und mit vielen neuen Biographien vermehrt. I-VI. Hammer, Leipzig, 1811.

SCHILLER 1804

Schiller, Karl August: Gallerie interessanter Personen oder Schilderung des Lebens und Charakters berühmter und berüchtigter Menschen der ältern und neuern Zeit, I-2. Wien, Doll, 1804.

SCHILLER 1810-1812

Schiller, Karl August: Biographiák vagy a régi és ujjabb időbéli nevezetes embereknek életeknek s viselt dolgaiknak leírásai. (Ford.) Tanárki Mihály. I-II. Trattner, Pest, 1810-1812.

SZINNYEI 1891

Szinnyei József: Kölesy Vince. In: Szinnyei József: Magyar írók élete és munkái. I-XIV., Hornyánszky, Budapest, 1891, VII, 33-34.

TELEKI 1820

Teleki Ferenc: Janus Pannonius. In: Taschenbuch für die vaterländische Geschichte. (Kiad.) Joseph Hormayr. 1, 1820, 109-124.

Források – Rövidítések jegyzéke

PKGYJVK

Pécsi Káptalani Gyűlési Jegyzőkönyv: 88/1812; 150/1815; 286/1815; 249/1816; 236/1819; 18/1843; 145/1847.

Jegyzetek

[1] KÖLESY 1815-1816a.

[2] KÖLESY 1820a.

[3] KÖLESY 1820b.

[4] KÖLESY 1843.

[5] PKGYJKV 18/1843

[6] BISCHOFF-TÓKA 1965., CSŐSZ 1987., SZINNYEI 1891.

[7] BLANCHARD 1806., BLANCHARD 1815.

[8] KÖLESY 1815-1816a. II. iv.

[9] KLANICZAY 1964. 462.

[10] KÖLESY 1815-1816a. II. iv.

[11] MEISSNER 1813-1814. SCHILLER 1804. SCHILLER 1810-1812. REICHARD 1811.

[12] KÖLESY 1815-1816a. II. v.

[13] KÖLESY 1815-1816b.

[14] BOROS 2000.

[15] KÖLESY 1815-1816a. I. 72. A továbbiakban a Janus-részre, amely a függelékben olvasható, külön nem hivatkozunk.

[16] HORÁNYI 1775-1777. III. 10-31.

[17] HORÁNYI 1775-1777. III. 18.

[18] HORÁNYI 1775-1777. III. 20.

[19] HORÁNYI 1775-1777. III. 22-26.

[20] JANUS PANNONIUS 1569., vö. HORÁNYI 1775-1777. III. 16., ahol szintén 1519 olvasható (valószínűleg. MDLXIX helyett tévedésből került a munkába MDXIX).

[21] HORÁNYI 1775-1777. III. 30., vö. 12-13.

[22] HORÁNYI 1775-1777. III. 27.

[23] JANUS PANNONIUS 1784. A munka eredeti kiadása jóval később, az Erzsébet Tudományegyetem Pécsre költözése után kerülhetett az Egyetemi Könyvtárba, mint duplum.

[24] HORÁNYI 1775-1777. III. 13.

[25] KISFALUDY 1983.

[26] TELEKI 1820.

Éva Tünde VASS – László Jankovits: National Plutarch –– The paper discusses a biographical lexicon entitled National Plutarch or Biographies of Hungary and its Unified Territories. This theme has a double importance regarding the Klimo Library: first, because its most important author, Vince Kölesy, was an ardent reader of the library, and he used its sources for his work; second, because these sources are still available there. After a short outline of Kölesy’s career and giving a summary of the European tradition of the biographical lexica which bear the title Plutarch we dealt with one article in the lexicon in detail, that of the Humanist poet, Janus Pannonius. The poet counts as one of the most important figures for Kölesy. His importance is made clear by the fact that his woodcut opens the first volume of the Plutarch. The examination of the possible sources of the Janus Pannonius article proved that the most important source of Kölesy was an eminent work of the eighteenth-century „historia litteraria”, entitled Memoria hungarorum et provincialium scriptis editis notorum, by Elek Horányi. Kölesy took over the data of the Memoria also including mistakes such as the name of the painter Andrea del Mantegna as „Montaigna”. Sometimes it was Kölesy who misinterpreted his own source. For example, Horányi expressed his gratitude to the librarian of the Imperial Library of Vienna, Adam Franz Kollar, for sending him some epigrams by Janus. In Kölesy’s interpretation Kollár appears as one of the editors of Janus’ poems. At the same time, Kölesy transforms the image of Janus according to the expectations of his age, by emphasizing the devotions of the poet towards his nation, but also by expressing in detail the sorrow of the king upon the death of the great poet. For containing such significant details, Kölesy’s article becomes an important part of the Romantic reception of Janus Pannonius.

*   *   *

Csóka-Jaksa Helga:

Patkovics József tevékenysége

és könyvtára a Klimo-gyűjteményben[1]

Patkovics Józsefet 1837-ben Pécs városa érdemei elismeréséül tiszteletbeli polgárává választotta. Ki is volt ez az 1784 és 1854 között élt férfi? Mivel szolgált rá erre a címre? Hagyatéka, azon belül is könyvtára elemzésével próbálok meg válaszolni a fenti kérdésekre. Hogy jobban megértsük tevékenységét, törekvéseit, röviden kitérek a 18-19. század fordulójának egészségügyi helyzetére is.

A 18. században jelentős fejlődés figyelhető meg Magyarországon a kulturális, tudományos életben és általános jóléti kérdésekben is. Az új eszmék évtizedes késéssel érkeztek hozzánk a külföldön iskolázott értelmiség közvetítésével. Körükben általánosan elfogadott elv volt, hogy mindennek alapja a tudás, amelyhez mindenkinek joga van, mint ahogy mindenkinek joga egészséges életmódot folytatni, megfelelő körülmények között élni.[2]

Az egészség fogalma profán értékként illeszkedik az új, racionális világképbe, amely kiszorítja a világ teológiai magyarázatát. Minden betegségnek megvan az oka, aminek a mélyére lehet hatolni. Az embernek először a betegség okát kell megtalálnia, azután védekezhet a betegség ellen.[3]

A 19. század egészségügyi állapotát nagyban befolyásolták a 18. században hozott intézkedések, hiszen a felvilágosult abszolutista teoretikusok javaslatai közül sok megvalósult, amelyek közül több napjainkig fennáll, ma is hasznosnak tekintjük. Ekkor születtek olyan rendeletek, amelyek lefektették a későbbi egészségügyi intézményrendszer alapjait, mint amilyen például a tisztiorvosi szolgálat is.

A társadalom nagy része azonban a hagyományos szemléletmódot követve a természet jelenségeit, így a betegséget és a gyógyulást sem racionális, hanem természetfeletti okokkal magyarázta. A betegségek ellenszereként főleg herbáriumok és más kéziratos receptes könyvekből készült szereket próbált ki, ezeket sem elsősorban fizikális hatása, hanem mágikus tulajdonságaik miatt.[4]

A 18. századra a tudományban a racionális gondolkodás nyert teret, eltűntek a szellemek, démonok, más veszélyek jelentkeztek. Ilyen volt például a tetszhalál, mert az orvosok körében nagy volt a bizonytalanság a halál megállapítását illetően. A halál biztos jele a hullaszag volt, de ez már a levegőt terhelte azzal együtt, hogy a városokban így is épp elég levegőszennyező tényező volt, például különböző mesterségekkel együtt járó szagok, a szemétdomb szaga, stb.[5] A lakásokban nem volt jellemző a szellőztetés – igaz, nem is lett volna érdemes – helyette illatosítottak, a kórházak levegője is aggasztóan rossz volt. Az egyéb higiéniai követelmények is kétesek voltak. A testápolásra is jellemző ez, vízzel való fürdés helyett kenőcsöket, illatosító szereket, parfümöket használtak. Ebben a korszakban ismerték fel, hogy a templomban felravatalozott halottak bomlása járványokat indíthat el.[6]

A 18. századi gyógyítás színtereit és az egészségügyi személyzetet tekintve azt látjuk, hogy ekkor még a kevés orvos mellett fontos szerep jutott az egyszerűbb teendőket ellátó kirurgusoknak (sebészeknek), borbélyoknak, akik sebet kötöztek, eret vágtak, kenőcsöt készítettek. A nagyobb városokban már gyógyszertárak is voltak, főleg jezsuita kézben.[7] A kórházak inkább elfekvők voltak, mint gyógyító tevékenységet folytató intézmények, főként munkaképteleneket, nincsteleneket láttak el. Kezdetlegesen berendezettek, piszkosak, 15-20 ágyasak voltak és fertőző gócokként veszélyt is jelentettek.[8] Azok az ispotályok, amelyeket nem a városok tartottak fenn, a szerzetesrendek kezében voltak, a szerzetesek között kevés rendelkezett orvosi diplomával. A gyógyító rendek közül néhány már a 18. században is működött Magyarországon, így például az irgalmasok, az Erzsébet nővérek (Szent Erzsébetről Nevezett Betegápoló Nővérek),[9] de számuk a 19. században szaporodott meg Magyarországon.[10] Fontos szerepet töltöttek be ezek között a rendek között az irgalmasok, de Mária Terézia nem volt megelégedve működésükkel, mert 1772-ben külön rendelkezésekkel próbálta elérni, hogy a rend ténylegesen is foglalkozzon a betegek ápolásával. A szerzetesek világi szolgálatba helyezésével a kórházak nagy része kikerült az egyház kezéből. 1787-ben pedig II. József úgy rendelkezett, hogy minden helyi hatóságnak magának kell gondoskodnia a területén betegeinek ellátásáról.[11]

Nagyon lassan indult meg a kórházfejlesztés, a 19. század elején létesítettek újakat, vagy bővítették jelentősen a meglevőket. A szegényházakat csak 1856-ban választották le rendeletileg a kórházakról.[12]

A hazai gyógyszertárak kapcsán a 18. században több változás is történt: megszaporodtak a gyógyszertárak, 1747-ben 48, a század végén pedig már 193 volt a számuk. A gyógyszerészi munka színvonala is emelkedett. Korábban csak elvétve fordult elő egyetemi végzettségű patikus, a többség céhes mester volt.[13] Amint később arról még szó esik, a felvilágosult abszolutista intézkedések következtében az új orvoskar vette át a gyógyszerészképzést, ezen kívül az ellenőrzés is magasabb színvonalra emelkedett. A 18. századig a gyógyszertárak döntő többsége szerzetesrendek, főleg a jezsuiták kezében voltak, később világi, polgári tulajdonosok kerültek túlsúlyba.[14] Ennek egyik oka – ahogy a kórházaknál is – a szerzetesrendek működésében beállt változás volt, másrészt polgári alapítású patikák is megkezdték működésüket.[15]

Az orvostudomány és a közegészségügy terén szervezett erőfeszítések történtek arra, hogy a fennálló egészségügyi állapotokat felszámolják. Új, korszerűbb gondolkodású szakemberek kezdték felmérni a helyzetet és meghatározni a teendőket. Az egészségügyben uralkodó állapotok javuló tendenciát mutattak a korábbiakhoz képest.[16]

A felvilágosult abszolutizmus fontos törekvése volt, hogy a gyógyítókat megfelelő színvonalon képezzék. A kérdés nagy hatású elméleti szakembere volt Mária Terézia udvarában Joseph von Sonnenfels, akinek elvei az egészségügy terén hozott rendelkezésekben is megjelentek, így az első átfogó rendeletben is, amelyet 1770-ben Mária Terézia adott ki Generale normativum in re sanitatis címmel.[17] A képzés javításához járult hozzá a Pázmány Péter által Nagyszombatban alapított egyetem kiegészítése orvosi karral 1769-ben. Mária Terézia udvari orvosa, Gerard van Swieten dolgozta ki az orvoskar felállításának tervét a bécsi orvosképzés mintájára. Azokat a gyógyítókat, akik képzettség nélkül tevékenykedtek, igyekeztek integrálni a szervezett képzésbe, pl. a bábáknak tanfolyamok elvégzését írták elő. Teljes egészében nem valósult meg ez az integráció, mégis előremutató változás történt.[18]

A nagyszombati orvosi karon, amely 1777-ben Budára illetve Pestre költözött van Swieten tanítványai tanították a fiatalabb generációkat.[19] 1784-ben megindult az állatorvosi képzés is. A polgárosodást jelzi, hogy a józsefi évtizedben már zsidó hallgató is szerzett oklevelet.[20]

Az egyetem átalakulásával új igények is felmerültek. Az oktatást és a szakemberképzést szolgálta a szerény keretek között induló egyetemi klinika, amelyet Pesten, a jezsuita rendházban helyeztek el.[21]

Patkovics József családja, származása

Édesapja, Patkovics Boldizsár Pozsegában született, 1779-ben fejezte be tanulmányait a Bécsi Egyetem Orvosi Karán, disszertációja ugyanebben az évben meg is jelent. 1780-ban költözött Pécsre, ahol hamarosan megyei tiszti főorvossá nevezték ki. Ezt a tisztséget 22 évig töltötte be. Patkovics József édesanyja a híres Hölbling orvos-patikus családból való Teréz volt, akit Patkovics Boldizsár 1782 körül vett feleségül. 1784. május 8-án született első gyermekük, József, akit apja szintén orvosi pályára szánt.[22]

Tanulmányai, orvosi pályájának kezdete

Patkovics József – édesapjához hasonlóan – orvosi és állatorvosi tanulmányait Bécsben végezte, ahol 1809. november elején avatták orvosdoktorrá.[23] Az egyetem befejezése után a bécsi Allgemeines Krankenhaus másodorvosaként tevékenykedett, majd szülei anyagi támogatásával Orosz- és Franciaországban tett tanulmányutat. A tanulóéveknek apja hirtelen halála vetett véget. Hazatérte után az Irgalmas rend kórházában helyezkedett el, majd 1810-ben Pleiner halála után ő töltötte be a megyei másod tisztiorvosi állást.[24] 1831-ben a város tiszti főorvosává választotta, november 14-én tette le a hivatali esküt.[25]

A latinon kívül beszélt magyarul, németül, horvátul is. Szerb eredetű nevét eleinte a latin beadványokon Patkovichnak, a német munkáiban Patkovitsnak, később magyar műveiben Patkovicsnak írta.

Orvosi tevékenysége

Munkássága igazán sokrétű volt. Elsőként természetesen orvosi működését kell megemlíteni. Kezdetben tehát az irgalmasok kórházának orvosa volt, majd megyei másod tisztiorvos, végül a város tiszti főorvosa lett. Komoly anyagi áldozatokat hozott az 1714-ben alapított közkórház fejlesztéséért, beszerezte, és a városnak ajándékozta a boncoláshoz szükséges műszereket, 1832 és 1836-ban egy-egy szobát rendezett be saját költségén a kórházban.[26] Ezen kívül sebészeti műszerekkel szerelte fel a kórházat, valamint irattári szekrényt adományozott a tiszti orvosi hivatal irattárának.

Harkány

Fontos a harkányi gyógyvízzel kapcsolatban kifejtett tevékenysége. A megyei közgyűlési jegyzőkönyvek közül az 1824. október 7-i és az azt követő napok jegyzőkönyvei számolnak be a harkányi gyógyvíz megtalálásáról.[27] 1824. november 16-án ismét egy jegyzőkönyv ad hírt arról, hogy a pécsi származású vegyész egyetemi tanár Schuster János vizsgálta meg a vizet és megállapította, hogy a köszvényes, reumatikus és sömörös betegségeket gyógyítja. Patkovics József többször is kiutazott Harkányba, s ő is megvizsgálta a vizet. 1825 tavaszán mutatta be a vármegyei közgyűlésen a harkányi gyógyvizet,[28] valamint a vármegye főorvosával egyetértésben hét pontból álló indítványt terjesztett elő. Ebben arra kérték a fürdő tulajdonosát, Batthyány Antalt, hogy létesítsen fürdőházat, kutat, vendégfogadót. Megkeresték a siklósi főbírót, hogy az utakat tartsák rendben és szegélyezzék fákkal. A harkányi lakosokat arra hívta fel, hogy igyekezzenek padlásszobákat építeni, és a főszolgabírót arra, hogy tisztíttassa ki a kutakat.[29]

Harkányban már a hivatalos engedélyek kiadása előtt élénk fürdőélet alakult ki. Ezt a helyi hatóságok és a megyei orvosok jóindulata tette lehetővé.[30]

Patkovics évente beszámolt a harkányi betegforgalomról, a fürdővíz összetételéről és minőségéről. Nyáron 2-3 hétig a fürdőn tartózkodott, ahol feljegyzéseket készített a betegek kezeléséről.[31] Az 1828. december 30-i részletes jelentésben megemlíti, hogy a földesúr 28 szobából álló szállót építtetett, és bútorzattal tervezi azt ellátni. 20 kóresetet is közölt.[32]

A Magyar Orvosok és Természetvizsgálók VI. Vándorgyűlésén előadást tartott tapasztalatairól.[33]

Meteorológiai megfigyelései

Az imént említett Magyar Orvosok és Természetvizsgálók VI. Vándorgyűlésén tartott másik előadásának, amely Pécs éghajlati és természeti viszonyairól szólt, saját feljegyzései szolgáltak alapul. Naplóiban feljegyezte reggelente a mért hőmérsékletet és az időjárást.

Bécsben, a Csillagvizsgálóban 1775-ben indultak meg a rendszeres meteorológiai megfigyelések. Lehet, hogy Bécsből kérték meg, talán ő ajánlkozott, hogy továbbítja feljegyzéseit, mindenesetre 1819. január 1-jétől kezdve végezte ezeket a bécsi előírások szerint. Bécsből kapott műszereket és megfelelő nyomtatványokat, így küldte el a mért adatokat, ahol Joseph Johann von Littrov volt az igazgató.[34]

Patkovics megfigyelései, amelyek 14 évet ölelnek fel, 1851-ben átkerültek az Osztrák Meteorológiai és Földmágnességi Intézetbe, ahol az Évkönyvek 2. kötetében Patkovics 1819 és 1832 közötti megfigyelései nyomtatásban meg is jelentek. Az értekezést név nélkül publikálták, de a szakirodalom feltételezi, hogy Karl Jelinek intézetigazgatótól származik, aki a bevezetésben megemlíti, hogy a tanulmány Patkovics megfigyelésein alapul.[35]

Magyar Orvosok és Természetvizsgálók Pécsett tartott Nagygyűlése

Talán érdemes egy rövid kitérőt tenni a már említett vándorgyűlés irányba. 1845-ben Pécs városa rendezte a Magyar Orvosok és Természetvizsgálók VI. vándorgyűlését, amely fontos volt a város kulturális és tudományos életében is. A város tudományos elitje vállalta, hogy a nagygyűlés idejére elkészíti ki-ki saját területének monográfiáját. Így született meg Hölbling Miksa Baranya vármegyének orvosi helyirata című munkája, amely máig fontos irodalom, ha Baranya megye korabeli földrajzi, népesedési, vallási, műveltségi viszonyaira vagyunk kíváncsiak, természetesen az egészségügyi állapotok mellett. Haas Mihály Baranyája és Patkovics József orvosi helyirata és a harkányi gyógyvízről szóló munkái is e jeles alkalomra jelentek meg. Patkovics József a fent említett két témában tartott előadást, az egyiket – a harkányi forrás gyógyító erejéről – a helyszínen, hiszen egyik nap az egész „tekintetes nagygyűlés” kivonult Harkányba. Mindkét előadást tanulmány formájában olvashatjuk a nagygyűlés után megjelent Munkálatokban. Patkovics József több bizottmány munkájában is részt vett – így a vándorgyűlés anyagi ügyeit vizsgáló és a jegyzőkönyveket hitelesítő, az ásványvizek vizsgálatával foglalkozó, valamint a balneológiai vizsgálatokat végző bizottmányéban. Ezek a megbízatások jól jelzik szakmai és erkölcsi elismertségét.

Patkovics József könyvtára

Könyvgyűjteményét még életében a Püspöki Könyvtárnak adományozta azzal a kikötéssel, hogy térítvény ellenében otthon orvosok is használhassák. Betegnaplói is ide kerültek, amelyeket 1811-1853-ig vezetett, bennük részletes kórtörténetet írt. Minden évet latin vagy német idézettel kezdett.

Patkovics József könyvtára ma nem különálló gyűjtemény, a Klimó-gyűjteménybe olvadva, possessor bejegyzései alapján találunk rá az egyes kötetekre. A Klimó Könyvtár legutóbb megjelent katalógusában[36] 378 olyan tétel található, amelyben szerepel Patkovics József tulajdonosi bejegyzése. (1. kép) Ezeket a köteteket a téma, a megjelenés helye és ideje, valamint a nyelvi megoszlás szerint vizsgálhatjuk, amelyhez egy-egy diagramot hívunk segítségül.

1. kép

Patkovics József kézírásos bejegyzése

Ha a megjelenés helye szerint vizsgáljuk a köteteket, akkor az „egyéb” helyeket leszámítva Bécs szerepel legnagyobb súllyal. Említettem többször is Patkovics József bécsi kapcsolódásait, itt töltötte az egyetemi éveket, ide küldte meteorológiai megfigyeléseit. Írásos nyoma nem maradt, de feltételezem, hogy személyes kapcsolatai lehettek. Ő maga is vásárolhatott ott könyvet, de megbízottai is lehettek. Bécs fontos könyvkereskedelmi központ volt a korszakban, így természetesen nem csak Bécsben megjelent munkákat vásárolhatott meg ott, hanem Berlinben és Lipcsében megjelenteket is. A pesti könyvkiadás is egyre jelentősebbé vált – mint ahogy szaporodtak a magyar nyelvű orvosi munkák is – ezzel magyarázható a gyűjteményben található Pesten megjelent könyvek – a többi nyomdahelyhez viszonyított – nagyobb aránya.

1. ábra

A gyűjteményben szereplő jelentősebb kiadási helyek

A nyelvi megoszlást ábrázoló diagram nem hoz váratlan eredményt. Patkovics József könyvtára döntően német nyelvű. A gyűjtemény tulajdonosa otthonosan mozgott a német nyelvterületen, de említhetjük a felvilágosult abszolutizmust is, hiszen hozzánk e szellemi áramlat az udvari politikán és annak holdudvarán keresztül érkezett. A latin hagyományosan az orvoslás nyelve, Patkovics József betegnaplóira is utalhatunk, amelyeknek egyik nyelve épp a latin volt. (2. kép) Az előző diagram kapcsán említettem, hogy a 19. században egyre több magyar nyelvű orvosi munka jelent meg. Ezt mutatja a nyelvi megoszlásról szóló diagram megfelelő szelete is. A francia nyelvű kötetek magyarázata Patkovics ifjúkorában tett franciaországi tanulmányútja lehet, valamint az onnan induló szellemi áramlatok hatása.

2. ábra

Patkovics József könyveinek nyelvi megoszlása

2. kép

Patkovics József Betegnaplói a Klimo Könyvtárban

A következő diagram Patkovics József könyveinek megjelenési idejét mutatja, pontosabban azt, melyik évből hány kötet való. Feltételezésem szerint Patkovics József örökölhetett könyveket édesapjától, hiszen kettejük hivatása is összekötötte őket. A diagram természetesen jól mutatja, hogy a legtöbb könyv Patkovics életében jelent meg, egyben ezek az adatok azt is jelentik, hogy könyvtára korszerűnek mondható.

3. ábra

Patkovics József könyveinek megjelenési ideje

Természetesen a legérdekesebb kérdés egy könyvtár elemzésekor, hogy milyen könyvei voltak a tulajdonosnak. Mit olvasott? Mi érdekelte? A művek túlnyomó része orvosi szakmunka, vagy valamelyik határterületet képviselő mű. Áttekintve a gyűjteményt, a szakmai témák a következők: általános orvoslás, sebészet, anatómia, epidemiológia, bőrgyógyászat, nemi betegségek gyógyítása, szülészet, farmakológia, homeopátia, balneológia. Megtaláljuk a gyűjteményben a felvilágosult abszolutizmus elméleti munkáit is. A nem orvosi témájú kötetek között találunk csillagászattal foglalkozó műveket, nyelvkönyveket, és szépirodalmat. Ez utóbbi csoportban drámák és az utazási irodalom szerepel. Természetesen e helyen nincs mód tételesen felsorolni Patkovics József könyveinek címét. Néhány jellemző munkát választottam ki.

Az orvosképzés átalakításával kapcsolatban említettem Gerard van Swieten nevét és tevékenységét. Az ő egyik munkája is megtalálható Patkovics József könyvtárában, pontosabban nagy hatású tanárának, Boerhaavenek van Swieten által kiadott munkája.[37] Boerhaave a 17-18. század fordulóján Leidenben fejtette ki munkásságát, botanikus, fizikus, valamint a klinikai oktatás meghonosítója volt.[38] Nézetei van Swietenen keresztül Magyarországra is eljutottak. Boerhaave egyik fő művének tekintett munkája is megtalálható a gyűjteményben.[39]

A felvilágosult abszolutizmus korában alakult egy új tudományág, az orvosi rendészet, amely magában foglalja azon alapelveket, melyek szerint az állam gondoskodik az alattvalók egészségének és életének fenntartásáról.[40] Patkovics tiszti főorvosként találkozott ezekkel a kérdésekkel. Könyvtárában több munka is található e témában, itt most három jeles szerzőre utalok, Huszty Zakariás Teofilre, Johann Christian Friedrich Scherfre, valamint Ernst Benjamin Gottlieb Hebenstreitra.[41]

Fontos kézikönyv típust jelent egy gyakorló orvosnak a gyógyszerek árszabása, amelynek e helyen egyik képviselőjére utalok csak.[42]

Patkovics József könyvtára többnyelvű, ezért érthető, hogy szótárak, nyelvkönyvek is találhatók benne. Csak néhány ízelítőül: Masch hatnyelvű orvosi szótára,[43] a híres Bugát-Schedel- féle magyar-latin és latin-magyar orvosi szótár,[44] azután egy francia-német és német-francia szótár.[45]

Patkovics József szépirodalmi érdeklődésére elsősorban drámákban mutatkozik meg: könyvtárában megtalálható Cervantes Don Quijotéja,[46] Milton Elveszett paradicsoma,[47] egy Shakespeare-kötet három drámával (Antonius és Kleopátra – Szeget szeggel – Athéni Timon).[48] A felvilágosodás jeles német képviselőjének, Lessingnek két kötete.[49] További klasszikus szépirodalmi munkák a gyűjtményben Tasso eposza, a Megszabadított Jeruzsálem[50] és Dante Isteni színjátéka – természetesen németül. [51]

Összegzés

Hogy ki volt Patkovics József? Talán közelebb jutottunk a válaszhoz. Egy orvos, aki városáért nem kis anyagi áldozatot hozott, aki meteorológiai megfigyeléseit egyenesen Bécsbe küldte, és aki sokat tett a harkányi gyógyvíz hatásának elismeréséért. Könyvtára alapján egy széles érdeklődési körű embert ismerhetünk meg, aki valóban rászolgált a bevezetőben említett címre.

Irodalom

CSEKEY 1957

Csekey István: Harkány. Baranya megyei Idegenforgalmi Hivatal, Pécs, 1957.

GECSE 1995

Gecse Gusztáv: A szerzetesség története. Seneca, Budapest, 1995.

HÖLBLING 1846

A magyar Orvosok és Természetvizsgálók Pécsett tartott VI. nagygyűlésének történeti vázlata és munkálatai (Szerk.) Hölbling Miksa Pécs, 1846.

KAPRONCZAY 1998

Kapronczay Katalin: Kameralizmus, felvilágosodott abszolutizmus, orvosi rendészet Joseph von Sonnenfels államigazgatási modelljének egészségpolitikai vonatkozásai a XVIII. századi Habsburg Birodalomban. Lege artis medicinae 1998. 8. 384-388.

KAPRONCZAY 2000

Kapronczay Katalin: Orvosi és egészségügyi felvilágosító irodalom a 18. századi Magyarországon. Lege Artis Medicinae 2000. 10. (5) 458-462.

KÓSA 2006

A polgári társadalom korának művelődése I.: A hétköznapi élet kultúrája, In: Magyar művelődéstörténet, (Szerk.) Kósa László Osiris Kiadó, Budapest, 2006. 315-418.

KOSÁRY 1976

Kosáry Domokos: Felvilágosult abszolutizmus – felvilágosult rendiség. Történelmi Szemle 1976/4. 675-720.

KOSÁRY 1989a

Kosáry Domokos: A művelődés késő barokk változatai In: Magyarország története tíz kötetben. (Főszerk.) Ember Győző-Heckenast Gusztáv Akadémiai Kiadó, Budapest, 1989. 763-829.

KOSÁRY 1989b

Kosáry Domokos: A felvilágosodás változatai, In: Magyarország története tíz kötetben. (Főszerk.) Ember Győző-Heckenast Gusztáv Akadémiai Kiadó, Budapest, 1989. 1125-1207.

KOSÁRY 1996

Kosáry Domokos: Művelődés a XVIII. századi Magyarországon. Akadémiai Kiadó, Budapest, 1996.

MÓRÓ 2001

Móró Mária Anna (Összeáll.): A Pécsi Egyetemi Könyvtárban őrzött Klimo-Könyvtár katalógusa. I. A könyvek szerzői betűrendes katalógusa. (A Pécsi Egyetemi Könyvtár kiadványai 1.) Tarsoly Kiadó, Budapest, 2001.

RÉTHLY 1973

Réthly Antal: Patkovich Boldizsár és József tisztiorvosok működése Pécs éghajlatának megismerése érdekében 1781-1854. Orvostörténeti Közlemények 1973. 191-203.

SZEGEDY-MASZÁK 2003

Szegedy-Maszák Mihály: A polgári társadalom korának művelődése I. In: Magyar művelődéstörténet (Szerk.) Kósa László Osiris, Budapest, 2006. 332-397.

WIMMER 1991

Wimmer, Johannes: Gesundheit, Krankheit und Tod im Zeitalter der Aufklärung. Fallstudien aus den habsburgischen Erbländern. Böhlau, Wien-Köln, 1991.

Jegyzetek

[1] Klimó György könyvtáralapító nevét a Magyar Művelődéstörténeti Lexikon (Főszerk.) Kőszeghy Péter, Balassi Kiadó, Budapest, 2003. írásmódja szerint használom.

[2] KAPRONCZAY 2000. 458-462.

[3] WIMMER 1991. 31.

[4] KOSÁRY 1989a. 809.

[5] A természettudományos felfedezéseknek köszönhetően, az analitikai kémia fejlődésével a 18. században a levegő alkotóelemeit már elkülönítették egymástól, de a levegő tisztaságának vagy szennyezettségének meghatározására csak érzékszervi vizsgálatokat végeztek. Belátták, hogy a szennyezett levegő ártalmas lehet, értéknek számított a tiszta levegő.

[6] WIMMER 1991. 161-162.

[7] KOSÁRY 1989a. 808.

[8] KÓSA 2006. 306.

[9] GECSE 1995. 218-225.

[10] A 19. században Magyarországra települt gyógyító rendek: Assisi Szent Ferenc Leányai, Irgalmas Nővérek (Páli Szent Vince Szeretetleányai) Isteni Megváltó Leányai, Szent Keresztről Nevezett Irgalmas Nővérek, Isteni Üdvözítő Nővérei

[11] KOSÁRY 1996. 609.

[12] KÓSA 2006. 306.

[13] KOSÁRY 1989b. 1179.

[14] KOSÁRY 1989b. 1180.

[15] KOSÁRY 1996. 609.

[16] KOSÁRY 1989b. 1179.

[17] KAPRONCZAY 2000. 458-462.

[18] KAPRONCZAY 1998. 384-388.

[19] KOSÁRY 1989b. 1180.

[20] SZEGEDY-MASZÁK 2006. 335.

[21] KOSÁRY 1989b. 1180.

[22] RÉTHLY 1973. 191.

[23] RÉTHLY 1973. 192.

[24] RÉTHLY 1973. 192.

[25] RÉTHLY 1973. 192.

[26] RÉTHLY 1973. 192.

[27] CSEKEY 1957. 15-16.

[28] CSEKEY 1957. 15-16.

[29] CSEKEY 1957. 16.

[30] CSEKEY 1957. 17.

[31] RÉTHLY 1973. 192.

[32] CSEKEY 1957. 17.

[33] RÉTHLY 1973. 193.

[34] RÉTHLY 1973. 193.

[35] RÉTHLY 1973. 194.

[36] MÓRÓ 2001.

[37] Swieten, Gerard van: Commentaria in Hermanni Boerhaave aphorismos de cognoscendis et curandis morbis. Hildburghusae – Ienae 1754

[38] KOSÁRY 1976. 694.

[39] Boerhaave, Herman: De cognoscendis et curandis morbis aphorismi. Vindobonae, 1775.

[40] KAPRONCZAY 1998. 384.

[41] Huszty Zakariás Teofil: Diskurs über die medizinische Polizei. Pressburg – Leipzig, 1786., Scherf, Joh[ann] Christian Friedr[ich]: Archiv der medizinischen Polizey und der gemeinnützigen Arzneikunde. Leipzig, 1783-1785. Hebenstreit, Ernst Benjamin Gottlieb: Lehrsätze der medizinischen Polizeiwissenschaft. Leipzig, 1791.

[42] Taxa medicamentorum pro Regno Hungariae et Partibus eidem adnexis. – Gyógyszerek árszabása Magyar Ország és hozzá kapcsolt tartományaihoz alkalmazva. – Arzneyen-Taxe für das Königreich Ungarn und die demselben einverleibten Provinzen. Budae, 1843.

[43] Masch, [Anton]: Polyglotton medicum, eine Anleitung zur Verständigung des Arztes mit dem Kranken in sechs Sprachen... Deutsch, Böhmisch, Polnisch, Ungarisch, Italienisch, Französisch enthaltend: eine systematische Zusammenstellung von Fragen, Antworten, und andern kurzen Aeusserungen nach den Forderungen der Diagnose, Prognose und Therapie. Wien, 1839.

[44] Bugát Pál-Schedel Ferenc: Magyar-deák és deák-magyar orvosi szókönyv az Orvosi Tár’ első két évéhez. Pest, 1833.

[45] La Veaux, [Jean Charles Thibaulth] de: Dictionnaire francois-allemand et allemand-francois a l’ usage des deux nations. Berlin, 1793.

[46] Cervantes, Miguel de Saavedra: Der sinnreiche Junker Don Quixote von la Mancha. Leipzig, 1825.

[47] Milton, John: Verlornes Paradies. I-II. Theil. Wien, 1826.

[48] Shakespeare, William: Antonius und Cleopatra. – Maas für Maas. – Timon von Athen. Stuttgart, 1842.

[49] Lessing, Gotthold Ephraim: Emilia Galotti. Trauerspiel. – Das Nachtlager in Granada. Schauspiel von Friedrich Kind. Wien, 1825., valamint Nathan der Weise. Ein dramatisches Geschicht in fünf Aufzügen. Wien, 1827.

[50] Tasso, Torquato Bernard: Befreites Jerusalem. Wien, 1825.

[51] Dante, Alighieri: Die göttliche Komödie. Wien, 1826.

Helga CSÓKA-JAKSA: The activity of József Patkovics and his library –– József Patkovics as a medical doctor was an important person in the city of Pécs during the 19th century. In addition to his medicinal activity he also made meteorological observations, examined the thermal water of Harkány and financially supported the hospital of Pécs, which was founded in 1714. The illnesses and treatments of his patients were written very accurately into his several diaries, which can be found in the library of University of Pécs as well as his book collection.

His library is a mirror of his wide interesting in the natural sciences. The collection contains books, mainly used for the medical profession. Within these the reference books of general medicine, surgery, anatomy, epidemiology, dermatology, treatment of venereal diseases, obstetrics, pharmacology, homeopathy and balneology can be found. Among the non-medical books one can find dictionaries, course books, literature and astronomical works.

*   *   *

Kirics Márta:

A Klimo-gyűjtemény két muzeális

kötetének restaurálása

A kulturális kincsek megóvása és folyamatos restaurálása fontos feladatot jelent az egyes könyvgyűjtemények fenntartói, így a mai Pécsi Tudományegyetem Egyetemi Könyvtárának vezetése számára is. A folyamat hatékonyságát biztosítandó a pécsi egyetem tíz éve tartó együttműködés révén a Baranya Megyei Levéltár restauráló műhelyében készítteti el a muzeális kötetein szükséges javításokat. Az Egyetemi Könyvtárban őrzött, 1774-ben nyilvánossá tett püspöki bibliotéka antikva-gyűjteménye 582 művet számlál, és közülük 395 olyan van, amely nem szerepel az Országos Széchényi Könyvtár antikva-katalógusában.[1] Ezek között – állapotukat tekintve – nagyszámú, a használat során megrongálódott darab. A bemutatott két restaurált kötet is ezen állomány része. Jelen tanulmány egy egészbőr és egy egészpergamen kötés restaurálásának munkálatait mutatja be, a történeti készítés-technika leírásával.

Az Sz. Zs.X.20 jelzetű kötet

Kötetleírás

Az antikvák egyik jeles darabja Vramecz Antal Postilla na vsze leto po nedelne dni vezda znouich szpraulena szlouenszkim iezikom. (...) című munkája. A mű jelenleg a Pécsi Tudományegyetem Központi Könyvtárának kezelésében levő Klimo Könyvtár Szepesy-termében található Sz.Zs.X.20 jelzet alatt.

A 16. században készült munka előtörténetéről annyit tudhatunk, hogy Johannes Manlius (Mannel) vándor könyvnyomtató és könyvkereskedő Németújvárról Varasdra költözése után, 1586-ban nyomtatta ki Vramecz Antal horvát nyelvű postilláját két kötetben: az egyik kötet a vasár- és ünnepnapokra szóló evangéliumok magyarázatait, a másik kötet a szentek ünnepeit tartalmazza.[2] A kötet címlapjának metszett keretében a négy evangélista látható a Biblia írása közben. A metszet alsó részén a „H. V.” monogram valószínűleg a metszet készítőjének nevét rejti. Ezt a keretdíszt használta Manlius az 1584-ben, Németújváron nyomtatott Beythe István-féle postillák címlapjánál is.[3]

A Klimo Könyvtár Sz.Zs.X.20 jelzetű kötete csak a vasár- és ünnepnapokra szóló postillákat tartalmazza. A mű könyvtárba kerülésének körülményei nem ismertek: a Klimo Könyvtár katalógusai közül sem az 1779-es Koller József-féle katalógusban,[4] sem az 1833 és 1835 között keletkezett Vojdás János és Gradwohl Eduárd által készített lajstromban[5] nem szerepel. A Szepesy-teremben való elhelyezése – a Zs jelzetű polc – arra enged következtetni, hogy Szepesy Ignác püspök[6] halála után került a könyvtár állományába. Az Országos Széchényi Könyvtár antikva-katalógusa nem tünteti fel.[7]

A possessor-bejegyzésekből némi információt kaphatunk a kötet korábbi sorsáról. Az első előzéktükrön egy német nyelvű, leltárszerű lajstrom található, a háttáblájára kiragasztott előzéktükrön pedig Marya Johanna de Rattkay nevét olvashatjuk.

Készítés-technika és állapotleírás

A kötet kötése egészpergamen, amelyhez egy „feleslegessé vált” nyomtatott pergament használtak fel. (1. kép) A kötéspergamen belső oldalát – ellentétben a pergamenkötések készítésére jellemző eljárásokkal – nem alapozták és papírral sem bélelték ki. A táblák helyére papírlapokat ragasztva készítették el a kötést. A könyvtestet három barna bőrbordára varrott ívekből alakították ki. A gerincet a bordák között, kéziratos pergamen szalagokkal kasírozták le, amelyeknek végeit a táblák belső oldalára ragasztották. Az oromszegők elvesztek, fejnél és lábnál, a gerincen a pergamen is hiányos. A bőrszíjakat a kötés nyílásán kívül áthúzták és a táblák belső oldalán ragasztották le. A sarkok átlapoltan behajtottak. Az előzékek fehér merített papírból készültek, amelyekből csak a táblára kiragasztott tükrök maradtak meg.

1. kép

Pergamen kötés állapota restaurálást előtt

A kötés anyagai károsodtak: a kötésként használt nyomtatott pergamenfelületen a szennyeződések egy egységesen sötét, barnás tónusú réteget képeztek. A deformálódott, gyűrött felületen a kopások alkotják a világosabb részeket. A nyomtatáshoz használt cinóber- és koromtartalmú pigmentek kopottak voltak.[8] A táblaéleken, a nyílásban, továbbá a gerincrészen hiányok és szakadások voltak láthatók. A bőrbordák elrepedtek, morzsálódtak, a fűzés több helyen lebomlott. Rovarrágásra utaló nyomokat a táblák belső részén találtam.

Restaurálás

A kötés pergamen-anyagát és a táblatükröket szárazon, radírozással tisztítottam meg, a lapokról a poros szennyeződést ecsettel és porszívóval távolítottam el. A megbomlott fűzést lebontva, a kötéséből ívenként emeltem ki a lapokat. (2. kép)

2. kép

Könyvlapok állapota szétbontás előtt

A pergamenkötést különválasztva könnyebben el tudtam végezni az elemekre bontást. A táblatükrök felemelése után vált láthatóvá, hogy a táblák anyagát nyomtatott lapokból, ragasztva alakították ki. A kiszáradt ragasztó-, pergamen-, és papíranyagok lágyítását magas páratartalom kialakításával sikerült elvégezni.[9] (3. kép)

3. kép

Pergamen kötés tisztítás közben

Többszöri nedvességpótlás és várakozási idő után a papírlapok rétegenként elváltak egymástól, majd magától a pergamentől is. A papírlapokat fóliára helyezve a ragasztóanyag nagy részét a felületről felemeltem, majd vizes áztatással fejeztem be a tisztításukat. A szárítást követően a hiányok pótlása cellulózrosttal, kézi papíröntéssel készült, az Országos Széchényi Könyvtár Hold utcai restauráló műhelyében. (4. kép)

4. kép

Nyomtatott papír töredékek restaurálás után

A pergamen felületéről a ragasztóanyagot csak több lépésben sikerült eltávolítani, mivel a vízpárától duzzadt enyv és pergamenbőr a száraz levegőn gyorsan leadja a nedvességet. A tisztításához megpróbáltam alkoholos oldatot is használni, de kevesebb eredményt értem el, mint a duzzasztással. A pergamenlapot poliészter anyagok és gyapjúfilc között lenehezítve lassan szárítottam, majd a nagyobb hiányokat két oldalról ragasztott japán rostpapírral pótoltam, végül a beszakadt részeket aranyverő-hártyával ragasztottam le.

A könyvtest vizsgálatával nyilvánvalóvá lett, hogy a merített papírra nyomtatott lapok ujjnyomoktól szennyezettek, vízfoltosak, a széleken szakadozottak. Radírozással szárazon tisztítottam a lapszéleket, majd nedves tisztítással a vízfoltok halványítása következett. Szívópapírok többszöri cseréjével végeztem a szárítási munkafolyamatot. A szakadások összefogása, a hiányok pótlása és a meggyengült laprészek javítása japán rostpapírral készült, ragasztóanyagként pedig metil-cellulózt használtam. (5. kép) Ingres-papírból új előzékeket szabtam, majd timsós cserzésű disznóbőrből bordákat és oromszegés-alapokat készítettem. Az íveket lencérnával a bőrbordákra fűztem fel, majd két színnel varrott oromszegést készítettem. A könyvtestet faprésben rögzítve, a bordaközöket japán rostpapírral leragasztottam.

5-6. kép

5. kép – Címoldal kiegészítés után | 6. kép – Pergamen kötés restaurálás után

Az új kötőpergamen belső oldalára kimértem a méreteket, felragasztottam a gerinclemezt, majd a segédvonalak mentén simítócsonttal méretre hajtogattam a borítót. A pergamen kötéstábláit savmentes kartonból szabtam, a helyükre illesztettem és a beütéseket keményítővel leragasztottam. A nyílásban a bordák és az oromszegélyek végeit átfűztem, majd ragasztással rögzítettem a tábla belső oldalán. (6. kép) A pergamen gerincen a bordák helyét csontozással hangsúlyoztam. Az előzékek és eredeti táblatükrök kiragasztása után a kötetet lenehezítve szárítottam. A kötet részére gerincrészen nyitott védőtokot készítettem savmentes kartonból.

Töredékek

A táblákból előkerült töredékek adatai: négy 207 x 153 mm nagyságú lap és két ívlap 208 x 312 mm, összesen nyolc darab papír, amely mindkét oldalon nyomtatott. A kötés szétbontása révén mérhetővé vált a pergamen – liturgikus szöveget hordozó – töredéke, amely 307 x 432 mm volt. (7. kép)

7. kép

Liturgikus töredék kiegészítés után

A papír- és pergamen töredékek részére savmentes kartonból védőborítékok készültek. Azonosítás céljából a töredékeket az Magyar Tudományos Akadémia és az Országos Széchényi Könyvtár Régi Könyvészeti Emlékek Kutató Csoportjának adtam át.

Az Y.XIII.24 jelzetű kötet

Kötetleírás

A második antikva két művet tartalmazó kolligátum kötet, ezek a reformáció egyik neves lutheránus teológusának, Philipp Melachtonnak a tollából származnak.[10]

Az első a Nova scholia Philippi Melanchtonis in Proverbia Salamonis adiusti pene commentarii modum conscripta címet viseli. Melanchtonnak az ószövetségi Példabeszédek Könyvéhez fűzött kommentárjait első ízben Johann Setzer adta ki 1525-ben Hagenauban. A mű népszerűségét mutatja, hogy német nyelvterületen a 16. század folyamán majd minden évben megjelent. A Püspöki Könyvtárban fellelhető példányt 1538-ban Schwäbisch Hallban nyomtatta Peter Braubach.[11] A mű a Széchényi Könyvtár antikva-katalógusában nem szerepel.[12]

A kolligátum második része a Defensio coniugii sacerdotum pia et erudita, missa ad regem Angliae, collecta a Philippo Melanchtone. – Adespota: Refutatio abusuum Coenae Domini. – Erudita et utilis disputatio de potestate Pontificia című, amely 1540-ben Strassburgban került ki a nyomdából.

A kötet könyvtári jelzete Y.XIII.24, amely a kötet Hártya-terembeli helyét jelöli. A gyűjteménybe való bekerülésének körülményei nem ismertek, de Klimo György beragasztott címeres ex librise az 1754-es évet tünteti föl. Az 1779 évi – Koller József által készíttetett – katalógusban már szerepel. Az eredeti helyén, a püspöki palotában a korábbi jelzete az A.VIIII.35 volt.[13]

A kisméretű antikva betűkkel nyomtatott könyv címlapján a mű címe, a kiadás helye és évszáma metszettel díszített keret közepén lett feltüntetve; a keret alsó részén az 1533 évszám szerepel. Az előzéken több tulajdonos kéziratos bejegyzése található. A nevét évszám nélkül beíró tulajdonos – Philippus Stumpf – rossz kívánsága: „Qui rapit hunc librum, rapiant sua nitera corni”, azaz „aki elveszi ezt a könyvet, annak hollók vegyék el a szeme világát”. Ez egy gyakran előforduló védőformula volt a könyvtolvajok ellen. A további tulajdonosokról is kaphatunk némi információt: „Hunc librum emit Bartholomaeus Paufflerus ab Georgio Hüglero Dommersfeldensi... 1550” – „W.G.W. 1555”.

Készítés-technika és állapotleírás

A Melanchton-mű kötése barna borjúbőrből készült, vaknyomásos díszítése a német reneszánsz kötések jellegzetes stílusjegyeit mutatja. A könyvtáblák nyomása azonos elrendezésű és görgetővel készült. A görgetőkön figurális ábrázolások láthatók felirattal és évszámmal: a külső mezőben PAUL és PETR feliratos a nyomás 1538 évszámmal, az alakos ábrázolások is Péter és Pál apostolokra tesznek utalást. A középmezőben a megszemélyesített erények ábrázolására pedig a CARIT és a IVSTICI felirat enged következtetni.[14] A táblakötő szalagok hiányoztak, helyüket a táblákon lyukasztóval készítették elő. A könyvtestet három dupla bordára varrott ívekből alakították ki. Az oromszegések, valamint az utolsó bordamezőről gerincbőr is hiányozott. (8. kép)

8. kép

Vaknyomással díszített egészbőr kötés restaurálás előtt

Restaurálás

A kötésbőrön a szennyeződések beültek a nyomás mélyedéseibe, a felületeken repedések és kopás volt látható. A nyílásban a bőr elszakadt, a gerincbőr levált a bordákról, a táblák és a könyvtest különváltak. Az előzékek a könyvtestről, a táblával együtt leszakadtak, de a kéziratos pergamencsíkok mindkét tükör alatt megmaradtak. A bordaközöket pergamennel kasírozták megerősítés céljából; az elszíneződött pergamen szintén kéziratos, másodlagos felhasználású.

A kötés bőranyagát és az előzékeket radírszivaccsal tisztítottam, majd a tábla tükröket – közvetett nedvesítést alkalmazva – felemeltem a könyvtáblákról.

A bőrborítás szárazon levált a táblákról. A kötés elemekre bontásával láthatóvá vált, hogy a papírtáblákat régebbi nyomtatott lapok összeragasztásával alakították ki, ezeket vizes oldatba áztatva, a híg enyvvel ragasztott lapok elváltak egymástól. (9. kép) A papíranyagon a bőrrel érintkező részen keletkezett barna elszíneződések tisztítás után is megmaradtak.

9. kép

Nyomtatott töredék

A kötésbőrt színoldalról likkerrel tisztítottam, majd szívópapírok között lenehezítve, lassan szárítottam.[15] A bordaközökről a pergamen-kasírozást metil-cellulózos duzzasztással leválasztottam, a megduzzadt ragasztóanyagot a felületekről letisztítottam.

Az előzékek alól és a bordaközökből felemelt, kiszáradt, merev pergamen anyagokat vízpermettel nedvesített szívópapírok és filc között lágyítottam, majd filcek között lenehezítve szárítottam.

10-11. kép

10. kép – Címlap tisztítás előtt | 11. kép – Tisztított könyvlap

A nyomtatott könyvlapok anyaga merített papír, amely a lapszéleken szennyezett, szakadozott, vízfoltos volt, továbbá az első és utolsó ívek lapjain szúrágástól hiányosak. (10. kép) A könyvtest fűzésének lebontását követően a papíranyag száraz tisztítását – főleg a lapszéleken – radírozással végeztem, a radírmorzsákat és a poros szennyeződéseket ecsettel eltávolítva. A nedves tisztítást lágyvizes áztatással végeztem el. A papíranyag szárítása szívópapírok többszöri cseréjével történt meg. A szakadások javítása, a hiányok pótlása és az ívek külső lapjainak megerősítése vékony japán rostpapírral készült el. (11. kép) A ragasztáshoz természetes alapú ragasztóanyagot, metil-cellulózt használtam. Az eredeti táblatükör alá Ingres-papírból megerősítő lapot és betáblázó csíkot készítettem. A kijavított és megerősített lapokat az eredeti készítés-technika szerint, új bordákra, lencérnával újrafűztem. Az oromszegélyeket vászon alapra két színnel varrtam fel. A száraz- és nedvestisztítási munkafolyamatok elvégzésénél Királyné Rózsa Katalin, a Pécsi Tudományegyetem könyvkötője segítette a munkámat.

12. kép

Gerincrész restaurálás után

A könyvtestet faprésben rögzítettem, majd a bordaközöket japán rostpapírral kasíroztam az enyhén gömbölyített gerincre. Kasírozott kartonból új papírtáblákat szabtam, végül az eredeti bőr gyenge állapota miatt új egészbőr kötést készítettem. A növényi cserzésű kecskebőrt fémkomplex színezékkel színeztem az eredetihez hasonlóra. (12. kép) A tisztított bőranyagokat – a ragasztáshoz búzakeményítőt használva – visszahelyeztem a korábbi helyükre. A táblakötő szalagok pótlásához növényi cserzésű bőrt használtam, amelyet a lyukasztott táblákon átfűzve, ragasztással rögzítettem.[16] A kötet részére gerincrészen nyitott védőtokot készítettem savmentes kartonból. (13. kép)

13. kép

Könyvtábla restaurálás után

Töredékek

A korabeli táblák készítéséhez 10-10 papírréteget ragasztottak össze feleslegessé vált, nagyméretű nyomtatott lapokból. Az előkerült töredékek mérete 145 x 98 mm.

A két darab pergamen töredék mérete 144 x 30 mm, a gerincről felemelt darabkák mérete 17 x 27 mm, illetve 27 x 27 mm. A kötésből előkerült nyomtatott papír- és kéziratos pergamen-töredékek restaurálás után védőborítékban kerültek elhelyezésre. (14. kép) Az azonosításhoz szintén a Magyar Tudományos Akadémia és az Országos Széchényi Könyvtár Régi Könyvészeti Emlékek Kutató Csoport segítségét kértem.

14. kép

Kéziratos pergamen töredékek tisztítás után

Mindkét könyv kötéséből viszonylag nagy számban kerültek elő pergamen és papír-töredékek, kéziratosak és nyomtatottak is. A restaurálás után ezek is további kutatási lehetőséget kínálnak. Állapotuk miatt az itt leírt két kötet korábban korlátozottan volt használható. A restaurálási munkák befejezésével a két antikva ismét megújult állapotában várja a tudományos kutatókat.

Irodalom és források

ADB 1955

Allgemeine deutsche Biographie. Hrsg. von der Historischen Kommission bei der Bayerischen Akademie der Wissenschaften. Berlin, Duncker-Humblot. 2. Bd. 1955. 539.

ADB 1990

Allgemeine deutsche Biographie. Hrsg. von der Historischen Kommission bei der Bayerischen Akademie der Wissenschaften. Berlin, Duncker-Humblot. 16. Bd. 1990. 741-745.

BEÖTHYNÉ KOZOCSA 1992

Beöthyné Kozocsa Ildikó: Középkori pergamen kéziratok konzerválási eljárásainak kutatása és fejlesztése. (Az OSZK Füzetei 3.), Budapest, 1992.

SOLTÉSZ-VELENCZEI-SALGÓ 1990

Catalogus librorum sedecimo saeculo impressorum, qui in Bibliotheca Nationali Hungariae Széchényiana asservantur. Composuerunt Elisabetha Soltész, Catharina Velenczei, Agnes W. Salgó. I-III. kötet, OSZK, Budapest, 1990.

FEHRENTEIL 1998

Scripta Manent. A papír- és könyvrestaurálás műhelytitkai. (Szerk.) Fehrentheil Henriette. Budapest, 1998.

FITZ 1967

Fitz József: A magyarországi nyomdászat, könyvkiadás és könyvkereskedelem története. Budapest, Akadémiai Kiadó, 1967.

GULYÁS 1931

Gulyás Pál: A könyvnyomtatás Magyarországon a XV. és XVI. században. OSZK, Budapest, 1931.

KASTALY 1992

A könyv- és papírrestaurálási konferencia előadásai. Budapest 1990. szeptember 4-7. (Szerk.) Kastaly Beatrix. OSZK, Budapest, 1992.

KASTALY 1994

Kéziratok, nyomtatványok és grafikák író- és festékanyagai. – A könyv- és papírrestaurátor tanfolyam jegyzetei, (Szerk.) Kastaly Beatrix, OSZK, Budapest, 1994.

LÖFFLER – KIRCHNER 1935

Lexikon des gesamten Buchwesens. (Hrsg.) Karl Löffler-Joachim Kirchner, Leipzig, 1935. K. W. Hiersemann. 1. Bd. 254.

MÓRÓ 2001a

Móró Mária Anna (Összeáll.): A Pécsi Egyetemi Könyvtárban őrzött Klimo-Könyvtár katalógusa. I. A könyvek szerzői betűrendes katalógusa. (A Pécsi Egyetemi Könyvtár kiadványai 1.) Tarsoly Kiadó, Budapest, 2001.

MÓRÓ 2001b

Móró Mária Anna: A pécsi püspöki könyvtár katalógusai. In: A Klimo-könyvtár a tudományos kutatások szolgálatában. (A Pécsi Egyetemi Könyvtár kiadványai 3.) (Szerk.) Csóka-Jaksa Helga, Pécs, 2001. 101-102.

ROZSONDAI 1983

Rozsondai Marianne: A könyvkötés művészete. Műhelytitkok, Budapest, 1983.

ROZSONDAI – SZIRMAI 1992

Rozsondai Marianne-Szirmai János Sándor: A könyvkötés művészete. – A könyv- és papírrestaurátor tanfolyam jegyzetei, OSZK, Budapest, 1992.

Források

KATALÓGUS 1760

Bibliotheca Georgij Klimo episcopi Quinque-ecclesiensis... in ordinem digesta, fideli calamo excerpta et necessariis indicibus et catalogis instructa anno MDCCLX. Orig. 456 fol.

KATALÓGUS 1779

Index librorum Bibliothecae Episcopalis Quinque Ecclesiensis 1779. [Több kéz írása] 418 fol.

KATALÓGUS 1833-1835

Catalogus alphabeticus auctorum episcopalis publicae bibliothecae Quinque-Ecclesiensis. (Studio et opera Joannis VOJDÁS... ac Eduardi GRADVOHL... 1833-1835.) Tom. I-III.

Jegyzetek

[1] MÓRÓ 2001/b. 108.; SOLTÉSZ-VELENCZEI-SALGÓ 1990.

[2] A szerző és nyomdász 1578-ban már dolgozott együtt, amikor Vramecz Antal Krónikáját Manlius laibachi nyomdájában megjelentette. GULYÁS 1931. 215.

[3] FITZ 1967. 262.

[4] KATALÓGUS 1779.

[5] KATALÓGUS 1833-1835.

[6] Báró Négyesi Szepesy Ignác 1828 és 1838 között állt a pécsi egyházmegye élén. Az ő személyében a püspöki könyvtár „második alapítóját” tisztelhetjük.

[7] SOLTÉSZ-VELENCZEI-SALGÓ 1990.

[8] KASTALY 1994. 23., 37.

[9] BEÖTHYNÉ KOZOCSA 1992. 38.

[10] Philipp Melanchton (1497-1560) német humanista és reformátor, luteránus teológus, egyházszervező, a reformáció első nemzedékének jelentős gondolkodója. Heidelbergi és tübingeni tanulmányai után 1518-tól a wittenbergi egyetemen tanított. Luther barátja, és Kálvint is személyesen ismerte. Részt vett az evangélikus egyház tanításait összefoglaló ágostai hitvallás megalkotásában. Munkáiban a protestáns felekezetek közötti békesség létrehozásán fáradozott, bibliamagyarázatai történeti, filozófiai és etikai ismeretek gazdag tárházai. Fő művei Wittenbergben jelentek meg, ahol 1518-tól haláláig élt. ADB 1990. 741-745.

[11] Peter Braubach (1500-1567) 1528-ból a wittenbergi akadémia diákjaként említik a források. 1529-től Hagenauban Johann Setzer műhelyében volt faktor, Setzer halála után 1532-ben átvette a műhelyt, itt négy év alatt 60 könyvet készített. 1536-ban Johann Brenz reformátor hívására Schwäbisch Hallba települt át. 1540-ben a nagyobb forgalmú Frankfurt am Mainban szerzett polgárjogot és létesített nyomdát. Műhelyéből zömmel a klasszikus ókori szerzők művei kerültek ki (köztük nagy számú görög és héber betűs kiadvány), továbbá a reformációt megalapozó kortársak írásai. Melanchton is baráti kapcsolatban volt vele, elismerően szólt műveltségéről. ADB 1955. 539.

[12] SOLTÉSZ-VELENCZEI-SALGÓ 1990.

[13] Az előzék belső oldalán kézzel bejegyezve.

[14] ROZSONDAI-SZIRMAI 1992. 15.

[15] FEHRENTEIL 1998. 20.

[16] Ezúton szeretném megköszönni az Országos Széchényi Könyvtár restaurátorainak a munkámhoz nyújtott konzultációs segítségüket.

Márta KIRICS: The Repairing of Two Early Printed Volumes of the Klimo Collection –– The preservation and continuous repairing of cultural treasures have always been among the great responsibilities of the maintainers of book collections such as of the leadership of the University Library of Pécs, too. To insure the efficiency of these restorative processes, the University of Pécs, as part of a cooperation project of ten years, sends its early printed volumes, which need reparation, to the Repair Unit of the Archives of the Baranya County Library. There can be found 582 books in the early printed books collection of the library, out of which 395 cannot be found in the Catalogue of Early Printed Books of the National Széchenyi Library. There is a great number of volumes among these which have become damaged over the years as a result of overuse.

This paper presents the repairing processess of two early printed volumes, one of parchment binding, the other one of leather binding. One of the outstanding pieces of the above mentioned collection is the book entitled Postilla na vsze leto po nedelne dni vezda znouich szpraulena szlouenszkim iezikom (...) by Antal Vramecz, a work containing postilla for Sundays and festive days. The volume was published in Varasd in 1586, printed by Johannes Manlius. Its binding is of parchment, partly made up of a piece containing a fragment of a liturgy. (Its shelf number is Sz.Zs.X.20).

The second piece is also an early printed work, a composite volume of two works, written by a famous Lutheran theologian from the Reformation period, Philipp Melanchton. The first piece, entitled Nova scholia..., appeared in 1538. The commentaries attached to the Proverbs of the Old Testament were printed by Peter Braubrach. The second work, entitled Defensio coniugii sacerdotum..., appeared in 1540 in Strassburg. The leather-bound covers of the composite volume were decorated in the German Renaissance style, with blind stamping. (Its shelf number is Y.XIII.24).

This present study gives a thorough account of the repairing processess of both works. It describes the separation of the bindings into parts, the dry and wet cleaning of the used materials, the completion, restoring, strengthening, as well as the re-sewing of the repaired leaves with the help of the original method, of the materials made of paper. It also gives an account of the different stages of restoring the binding with the use of new leather materials. The fragments found on the paper and parchment pieces offer further possibilities of research.

*   *   *

Békési-Marton Csaba:

Történeti népének-dallamok

a Klimo Könyvtárban

„Meg-kedvelted Uram a Te’ egy házadat”

2006. szeptember 26-án a Pécsi Tudományegyetem Bölcsészettudományi és Természettudományi Karának dísztermében rövid ízelítő hangzott el a Klimo Könyvtár zenei anyagából – a pécsi Hírës Pannónia Régizenei Együttes előadásában. A műsor a következő volt:

I. ’Soltár: Boldog az ollyan ember az Istenben...[1]

Ének Szent Adalbertről: A Szentlélektől az ki indéttaték...

Ének Szent Erzsébetről: Magyar Királytúl szármozván...[2]

Ének Szent Margit szűzről: Pannóniában nőtt teljes szép viola...[3]

Cantio de S. Petro apostolo[4]

XLV. ’Soltár: Mikor Senakerib a’ Jerusálemet...[5]

A hangversenyen felhangzott énekek egy kivételével[6] vázlatos keresztmetszetét adják a Klimo Könyvtár régi magyar zenei anyagának. A gyűjteményben található katolikus zenei tárgyú művek kisebb részét teszik a magyar nyelvű, illetve magyar zenét tartalmazó kötetek, a 17-18. század magyar egyházi (nép)énekei forrásának pedig csupán három kötet mondható.

Fő érdeklődési területem a régi magyar egyházi zene (15-18. század), így elsősorban az említett három magyar forrás érdekelt – ezen belül is főleg a zsoltárok. A három kötet a következő:

1. Illyés István: Sóltári és Halottas Énekek. Az eredetileg Nagyszombatban 1693-ban megjelent kötetnek egy 1817-es budai királyi egyetemi „megjobbított” kiadása van meg a Klimo-gyűjteményben. A másik két kötet első kiadású:

2. Náray György: Lyra Coelestis. Nagyszombat, 1695.

3. Bozóky Mihály: Katolikus kar-béli kótás énekeskönyv. Vác, 1797. Jelen dolgozatomban ezeket a forrásokat ismertetem, illetve a koncerten felhangzott öt eredeti dallam rövid történetét, elágazásait vázolom, valamint az elhangzott feldolgozásokat mutatom be. Mind a dallamokat – egy hibás nyomatú dallamváltozat kivételével–, mind a feldolgozásokat modern kottaképpel adom, hogy ne okozzon olvasási nehézségeket a szöveg közé illesztett zene.

Eredeti kiadási évét tekintve első forrásunk Illyés István esztergomi kanonok 1693-as énekeskönyve, a ’Sóltári és halottas Énekek a’ magyar Anya-szentegyház vigasztalására... A Klimo-gyűjtemény példánya, a Budán 1817-ben megjelent „Meg-jobbított új-kiadás” sajnos, sok hibával készült. Az 1. zsoltár dallamtörténeti vázlatánál még visszatérünk ezekre a hibákra.

Bár a mű a 17. század végén jelent meg, a szakirodalom mégis huszonöt, nagy biztonsággal a 16. századra tehető dallam forrásának mondja.[7] Sajátosan református álláspontot képvisel Illyés kiadványával szemben Csomasz-Tóth Kálmán, amikor „veszteség”-nek mondja az esztergomi kanonok szerkesztői és válogatói munkáját. Ez a munka kétségkívül nem arra irányult, hogy megőrizze a protestáns dallamkincs nagy részét, inkább arra, hogy a 16-17. század folyamán népszerűvé vált – jórészt protestáns graduálisokban, funebrálisokban megjelent és katolikusok kezén is forgó – dallamokból liturgiai és dogmatikai szempontból is kifogástalanná, katolikus használatra is alkalmassá tegye mindazokat, amelyeket csekély változtatással, „nótájokat”, „kezdeteket” lehetőség szerint megtartva igazíthat át. Ez a célkitűzés teljesen helyénvaló Illyés részéről, ezt felekezeties elfogultságként, szűklátókörűségként felróni neki felekezeties elfogultság, sőt, szűklátókörűség.[8] Illyés gyakorlati kézikönyvet írt mindennapi használatra, s nem akarta Csomasz-Tóth és társai – kétségkívül nagy értékű és fontosságú – munkáját bő két és fél évszázaddal előbb elvégezni.

Inkább nagyon is fontos és érdekes dokumentuma Illyés kötete az ellenreformáció idején egyéni fordulatot vett és a 18. század végére újabb formájában kikristályosodó magyar katolikus népének-hagyománynak és annak az eredeti ízlésnek, amely máig első hallásra megkülönböztethetővé teszi a katolikus népéneket a protestáns egyházak népénekeitől. Ez az ízlés kétségkívül nagyobb mértékben volt kitéve a 16-19. század folyamán nyugat-európai, német, majd egyenesen „bécsies”, „jozefinista” stb. hatásoknak, mint a magyar reformátusok liturgiai ének-gyakorlata.[9] A katolikus praxis ugyanakkor hihetetlenül régi, középkori dallamokat is megőrzött. Nyilván azért, mert többszázados virágzási idő, uzualitás rögzítette őket.[10] A szóban forgó dallamok 17-18. századi lejegyzéseinek, valamint a népi használatot 20. században felderítő kutatások eredményeinek összevetése mindenesetre csodálatosan gazdag egykori népének-gyakorlatra utalnak. E tekintetben persze veszteséggel jár minden nyomtatott válogatás megjelenése, legyen az 16. vagy 19. századi, katolikus vagy protestáns.

Ki kell emelnünk továbbá Illyés munkájának egy nagy erényét, már legalábbis könyve első részét, a zsoltárokat illetően. Ő nem egyszerűen azt tette, mint pl. Kájoni, aki énekeskönyvében[11] minden használhatónak tartott protestáns éneket közölt – főleg zsoltárokat, csak épp a Vulgata szerinti számozásúra igazítva őket. Illyés átírta a psalmusok egy tekintélyes részét, és bár távolról sem adott teljes zsoltárkönyvet,[12] mégis használható mennyiségű – és minőségű – anyagot nyújtott át a „Catholicus Oskola-Mesterek”-nek. Az általa átvett, átírt vagy készített dallamok részben tovább éltek a későbbi nótajelzések és a népi emlékezet tanúsága szerint.[13] Azaz, népénekként (és ugyanakkor világi népdalként) megtermékenyítő hatással voltak a 18-20. századi magyar melosz-kincsre. Ezzel szemben pl. Szenci Molnár Albert Genfből importált zsoltárainak szinte semmi nyoma sincs a magyar zenei gyakorlatban a református énekeskönyvek lapjain kívül, egészen a 20. századig, amikor egy időre (nem-református szerzők körében is) divatossá lett genfi zsoltárt feldolgozni. Innen nézve, míg Illyés hozzájárult a magyar dallamanyag fejlődéséhez és gazdagodásához, az ellenpéldául vett Szenci Molnár – és dallamainak a reformátusok körében azóta is tapasztalható puritanista használata – inkább kiszorított jó néhány korabeli használatban volt régebbi zsoltárdallamot a genfi melódiák behozatalával.[14]

A másik fent említett 17. század végi forrás Náray György Lyra Coelestis-e, amely Lőcsén jelent meg 1695-ben. A zólyomi főesperes és esztergomi kanonok munkája rokon Illyésével, amennyiben tudatosan átalakítja azokat a protestáns dallamokat, amelyeket egyáltalán átvesz. Nála a kötetben ismétlődő dallamok is el-eltérnek egymástól, amit Papp Géza úgy említ, hogy Náray „sokkal szabadabban bánt a kezébe kerülő dallamokkkal, mint más szerkesztők”[15] Mindenesetre kiolvasható Náray kötetéből és a vele összevetett későbbi forrásokból (pl. épp Bozóky 1797-es énekeskönyvéből) az élő katolikus gyakorlat rögzítésének szándéka. Illyés gyűjteményével csak két dallama közös Náraynak, egyik sem az itt tárgyaltak közül való. Csíki születése és neveltetése miatt elgondolkoztató, hogy a koncertünkön felhangzott Cantio de S. Petro apostolo című ének dallamát Szabolcsi Bence összefüggésbe hozta a csíki ferences Kájoni János gyűjteményében, a Kájoni-kódexben álló chorea dallamával.[16]

Van azonban közös anyag a következő forrással, a fönti Szent Péter-dallam megvan ugyanis a harmadik könyvben, Bozóky Mihály Katolikus kar-béli kótás énekeskönyvében, amely Vácott jelent meg 1797-ben. Ott az Üdvözlégy Krisztusnak drága szent teste szöveggel áll. A Bozóky-énekeskönyv anyagának egy részét (22 dallamot) közli Papp Géza az RMDT II-ben.[17] A kötet teljes anyaga azonban feldolgozatlan, hiszen a 18. századra eső anyagot, a kötet nagyobb részét Bartha Dénes[18] sem és más sem dolgozta fel az RMDT I. és II. kötetéhez hasonlóan. Azaz tulajdonképpen évtizedek óta várat magára az RMDT III. kötetének megjelentetése, amelyben a 18. század énekelt dallamait kellene – az egyházi forrásokat nem mellőzve – összegyűjteni.

Bozóky Mihálynak még dömösi plébános korából maradt fenn egy kéziratos énekgyűjteménye. Ezt az anyagot úgy is tekinthetjük, mint későbbi nyomtatott munkájához való, évtizedekkel korábban megkezdett anyaggyűjtését. Az 1775 körülire datálható kézirat magántulajdonban van, kritikai kiadása valószínűleg sokáig várat még magára. Mindenesetre a Vácott kiadott énekeskönyv anyagával a kéziratos gyűjtemény kevés helyütt korrespondeál. A reménybeli elemző-összehasonlító munkának ki kellene térnie ennek okaira, amennyiben a megkezdett anyaggyűjtés és a nyomtatott énekeskönyv közötti különbségek tendenciózusnak mutatkoznának.

Koncertünkön felhangzott a Magyar királytúl szármozván kezdetű Szent Erzsébet-ének, amelynek dallama Bozókynál Ó mennyország ékessége szöveggel áll. Az összefüggést a szöveg és a dallam között egy pécsi kézirat 191. lapján álló nótajelzés adja meg.[19] A másik felhangzott dal, a Pannóniában nőtt teljes szép viola változatlanul áll 1797 óta a katolikus népénektárakban.

I. ’Soltár: Boldog az ollyan ember az Istenben...

Az Illyés közölte dallamalak kétségkívül régebbi, mint megjelenésének ideje, valószínűleg 16. századi. Szabályos 5+6 metszetű izometrikus 11-es sorai, az egész dallamot két féldallamra bontó sorvégzői (VII, 1, VII) s ennek megfelelő ABCB sorszerkezete még a késő-középkori, talán 15. századi eredetet is megengedik.

Illyés István 1693

Az I. zsoltárnak ez a dallama 16. századi alakjában megvan egy sor protestáns énekeskönyvben, mindenekelőtt Huszár Gál 1560-as debrecenijében.

Huszár Gál 1560

Látható, hogy Illyés „modernizálta”, „kifésülte” kissé a dallamot. A szekundnál nagyobb lépéseket eltüntette a szavak (illetve ütemek) belsejéből, egy kivétellel csak ütemhatáron illetve sorhatáron tűrte meg őket. A kivétel is súlytalan helyen áll (2. ü. 2-3. hang), így a 17. század végének skálaszerűen sima menetű, lélegzetvételenként megújuló lendületű dallami ideáljához[20] igazodó, önállóbb melódiát formált a darabosabb, határozatlanabb irányú eredetiből.[21]

Az 1560-as Huszár Gál-változat azonban sokban eltér nemcsak Illyésétől, de a reformátusok által a debreceni és kolozsvári 18. századi énekeskönyvekben megőrzött rokonától is. Sokkal több közös vonása van az 1635-ös Eperjesi Garduál 910. lapján (csonkán) megőrzött négyszólamú korál-letét diszkantjával.[22] Annyiban is, hogy Illyéssel ellentétben sem Huszár Gál, sem Andreas Glosius[23] nem emeli meg a dallamok VII. fokát (a fenti kottapéldák 4. és 8. ütemeiben álló fisz és f hangok). Huszár egyébként sehol nem használ keresztet vagy más módosítójelet, előjegyzést sem, tehát ebből még nem derül ki, hogyan is énekelték az 1560-as dallamot. Elképzelhető a tiszta dór és a vezetőhangos is.[24] Az Eperjesi Graduál letétje a kötet sérülése miatt szintén nem igazít el a kérdésben. (A féldallamot záró motívum feltételezett.)[25]

Eperjesi Graduál 1635

A dallam – fenti két teljes változata közül valamelyikben – egészen 1806-ig nyomon követhető az énekeskönyvekben, azután elmaradt. Nótajelzésekben idézik a 16. századi református énekszerzőkön (Szegedi Gergelyen, Bornemisza Péteren) kívül az unitáriusok. Bogáti Fazekas Miklós a 93. zsoltárnál – Innet Istenről bizont minden higyjen; Thordai János a 40. zsoltárnál – Várom az Urat élő reménységgel; a 17. századi unitárius énekeskönyvek a Bűnnek sokasága hogy ha kit iszonyít kezdetű éneknél.[26]

Az I. zsoltár a budai 1817-es kiadásban

A jelen dolgozatban tárgyalt dallamok közül ez az egyetlen, amelynek Klimó-könyvtárbeli forrása romlott. Az 1817-es budai „meg-jobbított” kiadás ugyanis így hozza a zsoltárt:

Az első dallamsorban még csak a 8. hang értéke téves,[27] itt minima áll semiminima helyett.[28] A 2. sor végén a custos lejjebb csúszott egy vonallal. A 3. sorban hasonlóképpen egy vonallal lejjebb csúszott a 10. hang. Amint érthetelen megbicsaklás volna az 1. sor 8. hangját megnyújtani, hasonló módon lóg ki a 3. sorból a dórbeli mi-ti lépés. Igaz ugyan, hogy diszkant-dallamról van szó, de Illyés átalakító munkája épp az ilyen, alárendelt szólamra jellemző nagy lépéseket tüntette el a dallamból, ez a leugró kvart tehát nyilvánvalóan nyomdai hiba. A 4. sorban aztán ismét eltűnik az izoritmia, mert a 6-7. hangok minimák, ezenkívül a 7. kottafej ismét egy vonallal elcsúszott, de most fölfelé. Az eredmény, mármint a dallami variáns tulajdonképpen nem rossz, a l,-r-di-r van olyan jó, mint a l,-t,-di-r skálamenet, de a többi forrással összevetve világosan kitűnik, hogy itt is az 1817-es nyomat a hibás.

A feldolgozásban[29] megtartottam a VII. fok Illyés kialakította kettősségét. Erre az volt az elsődleges okom, hogy – a dallam eredetét is szem előtt tartva – polifon feldolgozást akartam készíteni, ha nem is korál jellegűt, mint amilyen az Eperjesi Graduál letétje. Az Illyés-féle dallamváltozat (a diszkant-eredettől függetlenül is) polifónia-ismerő zenei környezetben fogant, ez nyilvánvaló, ha összevetjük az elsősorban az egyszólamúság predikatív erejét használó Huszár Gál-félével. Éppen ezért használtam ki a kétarcú hetedik fok plasztikus erejét a harmóniamenet tervében. Ilyen módon egy 17. századira hangolt dallamot kísértünk kvázi-korabeli harmóniákkal illetve (homofon menetű) ellenszólamokkal, míg a szöveg 16. századi maradt.

De hát kevés kivétellel minden népénekünk ilyen. Sokkal gyakrabban fordul elő, hogy pl. Tinódi 1540-es évekbeli dallamára 20. századi szöveget éneklünk, mint az, hogy egykorú, esetleg ugyanegy szerzőtől való a dallam és a szöveg. A másik okom az Illyés-dallam változatlan felhasználására az volt, hogy véleményem szerint a 17. századi hangszeres gyakorlat ismert emlékei egy-két fontos kérdésben nagyon jól eligazítanak. Abban persze nem, vagy legalábbis ritkán, hogy vajon egy adott helyen fel kell-e emelni egy fokot a dallamban. De abban igen, vagy legalábbis elég gyakran, hogy amennyiben elfogadjuk, hogy a hangkészletben mely hangoknak fordulhat elő csak egy és melyeknek két alakja, akkor mely hangzatokból állhat az a harmóniasor, amely ezt a hangkészletet használja. Ez a megegyezés egy viszonylagos stiláris egységet garantál az egyes feldolgozásokra nézve, és megszabadít az egyes hangok és egyes módosítójelek fölötti, általában meglehetősen zeneietlen töprengéstől.

Illyésnek a többi változathoz képest simább, egyértelműbb menetű és (meglepetésektől mentes) harmonizálásra alkalmasabb dallama mindenesetre mintha éppen ezt az általam is figyelembe venni kívánt 17. századi hangszeres gyakorlatot jól ismerő és szem előtt tartó muzsikus verziója lenne; feldolgozásom ezt használja ki.

Az I. zsoltárnak mindemellett van egy másik dallama is, és ez a katolikus és református énekeskönyvek tanúsága szerint elterjedtebb, népszerűbb, azaz a melódiát több énekhez használták fel a 16-18. században.[30] Ez a mixolíd dallam 4+4+3-as osztású izometrikus 11-es, sorvégzői pedig 4, 1, 2, azaz itt is egyenrangú két félre bomlik a négy sor, és a két féldallam utótagja itt is azonos (ABCB).

Cantus Catholici 1651

Magyar királytúl szármozván...

A Szent Erzsébet ének dallama kiterjedt családhoz tartozik. Az 1674-es kassai Cantus Catholiciben az Infinitae bonitatis dallamával áll,[31] ez az RMDT II 200/I-es dallam, amelynek első előfordulása CC 1651 33.[32] A latinnyelvű karácsonyi éneknek mind a dallama, mind a versformája népszerű lehetett a 17. században, ezt mutatja a számos alkalmazás és nótajelzés. A 200/I-es melódia azonban nagyon rosszul énekelhető a szövegre, ezért (és a fent már említett, Papp Gézától idézett nótajelzés miatt[33]) a Bozóky-énekeskönyv magyarnyelvű énekét, Oh, Mennyország ékessége...[34] vettem alapul az előadott feldolgozás elkészítésekor. Ez nyilvánvalóan ugyanaz a barokk dallam, de immár magyar énekszövegre alkalmazva. Még közelebb áll mai prozódiai elképzeléseinkhez a 200/IV-es dallam, Kovács Márk 1842-es változata Jaj mit látok, mit szemlélek... kezdettel.[35]

Álljon itt tehát a három említett (17., 18. és 19. századi) dallamváltozat első motívuma az összevetés kedvéért.

Cantus Catholici 1651

Bozóky Mihály 1797

Kovács Márk 1842

A feldolgozás mindezek alapján a 17. századi barokk dallamból és – az előző és a többi feldolgozáshoz hasonlóan – a 17. századi magyar hangszeres (tánc)zenei gyakorlatból indul ki. A fenti dallamváltozatokat és a Szendrey-Dobszay-Rajeczky (1979) első kötetének 184. oldalán adottakat is figyelembe véve indokoltnak tűnik az explicit ütemváltás, azaz a 3/2es és a 6/4es ütemek kiírt váltása. Ezt elsősorban a CC 1651 dallama támasztja alá, nemcsak azért, mert egyedül ez áll a Szent Erzsébet-énekhez hasonlóan páratlan (3/2-es) ütemben, hanem mert ez tartalmaz egyedül (implicit) ütemváltást, mégpedig a verse formájával analóg módon és helyen. Ennyiben tehát indokolt volt a Bozóky-féle 18. századi, párosüteművé magyarosodott és népénekké egyszerűsödött dallamot a barokkos költemény kedvéért újból mozgalmasabbá tenni. Ugyanakkor igyekeztem megőrizni a népének-jelleget is, ezért a kísérő szólamok nagyrészt együtt mozognak a dallammal, a harmóniák nagyon egyszerűek (az írott négy szólam[36] is tulajdonképpen csak három), és a nyugat-európai zenére oly jellemző súlyos disszonancia – súlytalan konszonancia hullámzás itt csak gyengén érvényesül.[37]

Pannóniában nőtt teljes szép viola...

Jellegzetes 18. századi ének, nagyon valószínű, hogy Bozóky sajátja. Mindenesetre nem fordul elő 1797 előtt másnál, még a sok énekeskönyvből kompilált Szoszna Demeter György-félében sem.[38]

Az AABCD[39] szerkezetű dallam D tagja az A tag második fele, jellegzetes (rokokó) aszimmetrikus visszatérést adva a melódia végén. Az éneket változatlanul hozzák a népénektárak 1797 óta. Nem is a dallam adja fel a leckét, hanem a kíséret. A Pannóniában nőtt teljes szép viola Bozóky énekeskönyvében jónéhány 100-200 évvel régebbi ének között áll, s a mai gyakorlat is az egységes kíséret illetve egységes stílusú megszólaltatás pártján áll az összes „régi népéneket” azaz nagyjából 1800 előttieket illetőleg. Ennél fogva megtartottam a szerény harmonizálást, mint a koncerten (és általában a koncertjeinken) fölhangzott egyházi (nép)énekek közös jellemzőjét – mondhatni, alaphangulatát–, de mozgalmasabb szólamokat tettem az egyszerű melódia alá, hogy az ellenpontozás nagyobb szerepet kapjon ebben a dallamban, amely az ismétlés eszközével él legföltűnőbben.

A feldolgozásnak része továbbá egy négyszólamú[40] instrumentális bevezető, amely tulajdonképpen a Bozóky-dallam bemutatása. Az 1797-es dallam pedig a feldolgozásban adottal azonos, kivéve a két rövid sort. A 8 szótagú sorok utolsó két-két hangja Bozókynál negyed, az utolsó negyed minkét 8-as sorban fermátával–, s így hozzák a népénektárak is:

Bozóky Mihály 1797

A feldolgozásban kiírt lassítás nem változtatta meg az ének karakterét, de lehetővé tette a többszólamú zárlat kidolgozását. Látható továbbá, hogy az eredeti dallam legalább egyhelyütt rossz prozódiájú: a 3. sor első ütemében (Szűz Szent Margit) alkalmazkodó ritmussal ki kell igazítani a kezdő nyújtott ritmust egyenlő vagy majdnem egyenlő két hangra.

Cantio de S. Petro apostolo

Amennyire rokontalanok (és következmények nélkül állók) a Bozóky-énekeskönyv dallamai – például a fent említett két ének Szent Erzsébetről és Szent Margitról-, annyira népes és sokfelé ágazó családdá szaporodott a magyar népének-gyakorlatban a következő dallam, a Cantio de S. Petro apostolo.

Náray György 1695

A középkori eredetűnek sejthető dallam egyik, a 16-17. században megszilárdult változata a Náray György Lyra Coelestis-ében található Szent Péter-ének.[41] Ennek a variánsnak a közvetlen továbbélése nem mutatható ki a forrásokban. Annál bővebben adatolt azonban a dallamnak népi hagyományban való jelenléte,[42] valamint a rokon változatok elterjedtsége a 17-19. századi énekeskönyvekben. Megvan például Bozókynál: Üdvözlégy Krisztusnak drága szent teste,[43] Kovács Márknál: Királyok királya,[44] hogy csak a már eddig is szóba került forrásokat említsük. A dallam továbbá rokona a Rákóczi-nótának (illetve népes dallamcsaládjának) is.[45] Szabolcsi pedig a 17. század világi dallamairól szólva felmutatja Náray énekének egy hangszeres átiratát – egy Choreát – a Kájoni-kódexből:[46]

Kájoni-kódex 1634-71

A tánczenei párhuzam erős és világos, jól mutatja egyrészt a dallam meggyökerezettségét a 17. századi gyakorlatban, másrészt közvetlenül igazolja eljárásomat, hogy a ritmikailag – de főként harmóniailag – gazdagabban dokumentált[47] tánczenei anyagot felhasználom a velük egykorú, dallamilag is rokonságot mutató egyházi énekek feldolgozásához.

Az 1695-ös lejegyzésében 11, 11, 9, 9-es metrumú, 1, 1, b3-as sorzárlatokat mutató dallam változataiban sem lépi túl a 11, 11, 8, 8 illetve 11, 11, 10, 8-es heterometria által jelzett határokat. Jeles változatok: a sopronmegyei Fertőszéplakon gyűjtött Ki negyven nap elött,[48] amely rokon a Bozóky-énekeskönyvi, 4. fokig emelkedő változattal,[49] valamint a Giczén (Gömörben) gyűjtött Rákóczi, Bezerényi,[50] amely a Rákóczi-nóta variánsa. A legtöbb változatban azonban a Szentséges Szűz Mária, szép liliomszál kezdetű búcsús énekhez illetve az Üdvözlégy Krisztusnak drága szent teste kezdetű Oltáriszentség-énekhez kötődik a dallam. A Lyra Coelestis-ben álló 12 versszaknyi szöveg Nárayé lehet, másutt nem fordul elő, sőt az azonos dallamú Szűzanya-litánia is Náray alkalmazásának tűnik.[51] Meg kell továbbá jegyeznünk, hogy az erdélyi (Csík, Háromszék, Udvarhely) és moldvai (Lujzikalagor) előfordulások megegyeznek a Kájoni Cantionale (1676) és a Deák-Szentes kézirat (1774) litániaszerű változataival.[52]

A feldolgozás[53] mindezek szem előtt tartásával készült. Különös, de mivel a Náray-dallam egyszerűbb, primérebb lüktetésű, szillabikus hangsúlyrendje darabosabban érvényesül (4/4-ben), ezért táncos lejtésű feldolgozásként erőteljesebb, dinamikusabb hatású, mint a melizmatikus, sok súlytalan váltó- és díszítőhangot tartalmazó Chorea (2/2-ben).

Összevetésül álljon itt a Kájoni-kódex Choreája eredeti kísérő (basszus-) szólamával és egy lehetséges középszólammal.

XLV. ’Soltár: Mikor Senakerib a’ Jerusálemet...

Kisebb, de annál rendezettebb család tagja viszont utolsó dallamunk. A Klimo Könyvtár „énekelhető anyagából” tartott koncertünket a 45. zsoltár egyik dallamváltozatával zártuk, amely Illyés István Sóltári Énekeiben így áll:

Illyés István 1693

A dallam őse Horatius Carminum Liber I. 1. sz. ódájának (Maecenas atavis edite regibus) Tritonius (Traybenraiff) Péter „Melopoiae... super XXII genera carminum...” (Augsburg 1507) című humanista metrikus ódagyűjteményében az első négyszólamú tétel cantus firmusa, azaz tenorszólama.[54] Kis eltéréssel hozza ugyanezt a tételt Honterus János 1548-as brassói Odae cum harmoniis-e.[55]A kolozsvári 1744-es énekeskönyv dallama még kevés hibával ugyanez, de 1806 után már elmarad a nyomtatott református anyagból. Az 1507-es dallam a következő:

Peter Tritonius 1507

Látható, hogy Illyés dallama csak a Choriambicum Asclepiadeum-ot, azaz a kis aszklepiadészi antik strófát hozza pontosan, egyebekben meglehetősen eltér eredetijétől. Legföltűnőbb talán a hangnemi eltérés. Tritonius 1507-ese az ion hexachord mintapéldánya, 3, 5, 2-es sorvégzői is a kialakulófélben lévő dúr-zene sarokkövei. Illyés 1693-as dallama mixolídként indul és dórként fejeződik be, terce módosul, ennek megfelelően nincs is terc sorvégzője (5, 5, 2). Tritoniusé harmóniát kíván és maga is harmónia-körülírás. Illyésé jobban megáll önmagában, cserébe kevésbé harmonikus (értelmű), s ennyiben magyarabb melódia.

Illyés változata a Deák-Szentes kéziratban (1774) fordul még elő csekély változtatással, míg az 1507-es dallam sok kuruckori ének nótajelzéseként szerepel. Jellegzetes indítása feltűnik még két református énekben a kolozsvári 1744-es énekeskönyvből.[56]

A feldolgozás[57] kihasználja, hogy Illyés melódiájában ismét van egy fontos kétarcú hang. Az 1. zsoltárban a VII. fok, itt a 45. zsoltárban a 3. fok vesz fel két különböző alakot. A harmonizálás mehetne az induló mixolídot (a szubdomináns régió felé) dórrá elszínező esz által kijelölt irányban is, de izgalmasabb a domináns területről vett ellensúly, a dallam első két sorában megjelenő fisz, mint a g-zárlatok vezetőhangja. A harmóniák egyébként követik és megtámasztják az Illyés-dallamban némileg módosult AAvBBv szerkezetet, de nem követik semmiképp a metrikus kardalok hangzatait.

Az antik metrum 11/4-ben való leírása természetesen vitatható, mint ahogy az is, hogy a tétel végén maszkulin zárlatot írtam a 4. dallamsor két ütemre törésével (9/4-ben az első 11 szótag, külön ütem egyén a zárószótag). A sorok 10. hangjának megnyújtása teszi lehetővé, hogy a negyed maradhasson a méretegység, így statikusabb lett kissé a dallam. Le lehetett volna írni 19/8-ban is, a Tritoniuséhoz hasonlóan fermátás sorzáró hangokkal, de a fenti kamara-többszólamúság kivitelezhetőbb így, szünetekkel tagolt 11/4-ben.

A pécsi, 2006-os Klimo Könyvtári konferencia régizenei hangversenyén elhangzott utolsó énekünk utolsó elhangzott versszakából vettem dolgozatom címét: „Meg-kedvelted Uram a Te’ egy házadat”. Kedves a szívünknek ez a katolikus gyűjteményből vett református ének, németből magyarosodott dallamával, Úristenhez kiáltó keretes zsoltárparafrázis-szövegével. Egymagában igaz tüköre a Klimo-gyűjtemény régi magyar zenei anyagának.

Irodalom

BÁRDOS 1990 (MZT II)

Bárdos Kornél (Szerk.): Magyarország zenetörténete II. 1541-1686. Akadémiai Kiadó, Budapest, 1990.

BÉKÉSI 2002

Békési Zsolt Csaba: Száz régi magyar ének. Kairosz Kiadó, Budapest, 2002.

BOZÓKY 1797

Bozóky Mihály: Katolikus kar-béli kótás énekeskönyv. Vác, 1797.

CSOMASZ-TÓTH 1958 (= RMDT I)

Csomasz-Tóth Kálmán: A XVI. század magyar dallamai. Akadémiai Kiadó, Budapest, 1958.

CSOMASZ-TÓTH 1967

Csomasz-Tóth Kálmán: A humanista metrikus dallamok Magyarországon. Akadémiai Kiadó, Budapest, 1967.

DOBSZAY 1984

Dobszay László: A magyar dal könyve. Zeneműkiadó, Budapest, 1984.

FERENCZI 1988

Graduale Ecclesiae Hungaricae Epperiensis 1635. Musicalia Danubiana 9. (Szerk. és bev.) Ferenczi Ilona. Akadémiai Kiadó, Budapest, 1988.

GACS 1938

Gacs B. Emilián, O.S.B.: Szoszna Demeter György kéziratos énekeskönyve (1714-1715). Pannonhalmi Szemle Kiadóhivatala, Pannonhalma, 1938.

HUSZÁR 1560

Huszár Gál: A Keresztyéni Gyülekezetben való Isteni Dicséretek. Debrecen, 1560. Fakszimile in: Bibliotheca Hungarica Antiqua XII. Akadémiai Kiadó, Budapest, 1983.

ILLYÉS 1693-1817

Illyés István: Sóltári és Halottas Énekek. Nagyszombat, 1693. Újabb kiadása: Buda, 1817.

KÁJONI 1676-1979

Kájoni János: Cantionale Catholicum. Csík, 1676. In: Domokos Pál Péter: ...Édes Hazámnak akartam szolgálni... Szent István Társulat, Budapest, 1979.

KODÁLY 1952

A magyar népzene. Harmadik kiadás. Zeneműkiadó, Budapest, 1952.

KOVÁCS 1842

Kovács Márk: A keresztény katholikus isteni tiszteletnek minden ágaira ki-terjedő énekes könyv. k. h. n. 1842.

NÁRAY 1695

Náray György: Lyra Coelestis. Lőcse, 1695.

PAPP 1942

Papp Géza: A magyar katolikus egyházi népének kezdetei. Magyar Kórus, Budapest, 1942. (MK 9511)

PAPP 1970 (= RMDT II)

Papp Géza: A XVII század énekelt dalamai. Akadémiai Kiadó, Budapest, 1970.

RAJECZKY 1988 (= MZT I)

Rajeczky Benjamin (Szerk.): Magyarország zenetörténete I. Középkor. Akadémiai Kiadó, Budapest, 1988.

STOLL 2002

Stoll Béla: A magyar kéziratos énekeskönyvek és versgyűjtemények bibliográfiája (1542-1840). Második, javított és bővített kiadás. Balassi Kiadó, Budapest, 2002.

SZABOLCSI 1959

Szabolcsi Bence: A XVII. század magyar világi dallamai. In: Szabolcsi Bence: A magyar zene évszázadai. Tanulmányok. I. kötet. (Szerk.) Bónis Ferenc, Zeneműkiadó, Budapest, 1959.

SZENCI 1607-1971 (= RMKT XVII/6.)

Régi Magyar Költők Tára XVII. század 6. Szenci Molnár Albert költői művei. (Szerk.) Stoll Béla. Akadémiai Kiadó, Budapest, 1971.

SZENDREY-DOBSZAY-RAJECZKY 1979

Szendrey Janka-Dobszay László-Rajeczky Benjamin: XVI-XVII. századi dallamaink a népi emlékezetben. Akadémiai Kiadó, Budapest, 1979.

Jegyzetek

[1] dallama ILLYÉS 1693. 1. (RMDT I 123/I.)

[2] dallama BOZÓKY 1797. 103. (RMDT II 200/II.)

[3] dallama BOZÓKY 1797.

[4] dallama NÁRAY 1695. 116. (RMDT II 108.)

[5] dallama ILLYÉS 1693. 68-69. (RMDT I 211/I.)

[6] A Szent Adalbert-ének egy 1674-es datálású kéziratos pécsi énekeskönyvből való, 67068 sz. alatt ez is az Egyetemi Könyvtár tulajdona, de tudtommal nem a Klimo-gyűjtemény része. (STOLL 2002 74.) Ezenkívül a továbbiakban tárgyalt öt énekkel ellentétben nem eredeti, hanem ráillesztett, későbbi forrású dallammal rekonstruálva adtuk elő, s mint ilyen, dallamtörténeti szempontból is más megítélés alá esik.

[7] CSOMASZ-TÓTH 1958. 57-59.

[8] Vö. ILLYÉS 1693-1817. előszavával. Lásd még PAPP 1970. 46.

[9] A magyarországi evangélikus egyházra ez már nem volna igaz. A liturgikus zenében ott a kezdetektől erősebb az idegen hatás, pl. az Eperjesi Graduál tanúsága szerint a magyar nyelvű többszólamúsággal – népének-dallamú motettákkal – elsőként ők kísérleteztek.

[10] SZENDREY-DOBSZAY-RAJECZKY 1979. 15. Tegyük hozzá, hogy ez a többszázados gyakorlat párhuzamos és egyidejű volt a gregorián gyakorlatával.

[11] KÁJONI 1676-1979.

[12] Azt csak az unitárius Bogáti Fazakas Miklós (1583), a református Szenci Molnár Albert (1607) majd a szintén unitárius Thordai János (1627) tették meg. Utóbbi azért, mert Bogáti munkáját szinte teljesen kisajátította az ekkorra az unitáriusoktól elszakadt és önállósult szombatos felekezet. BÁRDOS 1990. 210.

[13] Vö.SZENDREY-DOBSZAY-RAJECZKY 1979. Néhány példa: RMDT I. 23/I, 75, 232/II. sz. dallamok.

[14] Vö. Szencinek a Psalterium Ungaricum-hoz írott saját előszavával. SZENCI 1607-1971. (RMKT XVII/6.) 15. Továbbá a puritanizmusról és a református énekgyakorlat Szenci Molnár utáni szegényedéséről lásd BÁRDOS 1990. 208. valamint DOBSZAY 1984. 499., ahol épp Csomasz-Tóth Kálmánt idézi.

[15] PAPP 1970. 47.

[16] A Kájoni-kódex 103-103/b oldalain álló choreáról van szó. SZABOLCSI 1959. 309. (20. sz. dallam). A továbbiakat lásd a dallamtörténeti részben.

[17] Felsorolásukat lásd PAPP 1970. 55. a 88. sz. lábjegyzetben.

[18] A 18 század magyar dallamai című munkájában nem jelennek meg Bozóky, Szentmihályi stb dallamai. A többi elemző és összefoglaló munka is a század világi illetve tánczenéjéről jelent meg, mint pl. Domokos Pál Péteré vagy Papp Gézáé.

[19] PAPP 1970. 584. a 200. sz. dallam szövegjegyzete (B) A források között már nem említi a pécsi kéziratot (!).

[20] Érdemes volna ezt az állításomat alaposan körbejárni, de helyszűke miatt hadd utaljak csak a 17. század két fontos felvidéki magyar tánczenei forrására, a Vietórisz-kódexre és a Lőcsei tabulatúráskönyvre (Kivonatosan lásd SZABOLCSI 1959.), illetve a bennük található táncok kíséretére, és az ezek által körülrajzolt stíluskörre. A táncdallamok természetesen lendületesebbek, ugrásokkal gyakrabban tűzdeltek ugyan, mint Illyés István zsoltárdallamai, de korántsem annyival, hogy föl ne ismerhetnénk bennük a közöset, egy kiegyenlített, inkább nyugodt, mint zaklatott menetű, a melodikus értelemben vett disszonanciát nagyrészt kerülő dallamideált. Álláspontom illusztrálására felhasználható még BÉKÉSI 2002. előszava (különösen 15-16.), az [A] függelékben (164-177.) adott 20 magyar tánc harmonizálása és a [C] függelék (189-199) feldolgozásai különböző együttesekre.

[21] Diszkant-dallamról van ugyanis szó, azaz a dallam mintája egy olyan nyugat-európai kórusdarab szoprán szólama, amelynek cantus firmusa a tenor szólam (volt). Tehát egy alárendelt, „másodrangú” szólamból lett a zsoltár 1560-as dallama. Vö. CSOMASZ-TÓTH 1958. 511. (23. sz. jegyzet) és 521. (134. sz. jegyzet)

[22] Vö. CSOMASZ-TÓTH 1958. 315-317. 123/I-III. dallam

[23] Az Eperjesi Graduál lejegyzője illetve másolója. „Scripsit Andreas Glosius manu propria.”

[24] A különbség jelen esetben nemcsak vezetőhangos vagy anélküli dór hangnem között áll fenn. A vezetőhangos változat szerkezetileg a későbbi dallamos moll hangsorral volna azonos, egy az európai zenére jellemző dúr-moll rendszer megszilárdulásában nagy szerepet játszó skálával (amely tulajdonképpen a heptatonia secunda egyik modusza).

[25] FERENCZI 1988. I. 393. Vö. CSOMASZ-TÓTH 1958. 317.

[26] CSOMASZ-TÓTH 1958. 658-659.

[27] A hibák az 1693-as kiadáshoz képest értendők. Vö. CSOMASZ-TÓTH 1958. 315-317 és 511.

[28] Szabályos metszetű izometrikus 11-es lévén elvárható az izoritmia (tehát akkor az izopódia is). A dallamot végigénekelve pedig a 2. és 3. harmadik sorban adott ritmus tűnik helyesnek, ehhez képest romlott az 1. és a 4. soré.

[29] A közölt letét négy szólama a pécsi Hírës Pannónia Régizenei Együttes esetében: C-furulya, ének, mélyhegedű (vagy rebek), gordonka+tenorlant.

[30] RMDT I 95/I. CC 1651 Drága színben öltözött menyasszonyság illetve Kv 1744 Drága dolog az Úristent dicsérni. Az I. zsoltár szövegével megvan pl. a Kájoni-Cantionaléban (KÁJONI 1676.). Lásd még PAPP 1942. 15. sz. dallam (37. o.)

[31] RMKT XVII/15a 667.

[32] PAPP 1970. 313.

[33] Lásd a 19. jegyzetet!

[34] BOZÓKY 1797. 103.; RMDT II. 200/II.

[35] Említést érdemelnek még udvarhelyszéki és bukovinai népének-változatai (SZENDREY-DOBSZAY-RAJECZKY 1979. I köt. 184. és II. köt. 84. [RMDT] II/200-as dallam b-d példák)

[36] A feldolgozás szólamai: ének, hegedű, gordonka, oktávbasszuslant és tenorlant.

[37] A magyaroszági 17. századi hangszeres gyakorlat általam ismert részével összhangban.

[38] GACS 1938. 15-41.

[39] Elképzelhető négy sorba való osztás is, ekkor AABC volna a sorszerkezet. Az AABCD-nél maradva a metrum 12, 12, 8, 8, 6, a sorvégzők pedig 1, 1, VII, V. Jellegzetes még a németes-bécsies hangterjedelem: III-b3, ez a magyar (nép)zenétől idegenül magasan álló alaphang Bozókynál nem ritka.

[40] A fenti feldolgozás szólamai: ének, hegedű (vagy mélyhegedű), gordonka+tenorlant. Az itt nem adott bevezetőé: F-furulya, hegedű, gordonka, oktávbasszuslant és tenorlant.

[41] SZENDREY-DOBSZAY-RAJECZKY 1979. II. köt. 70.

[42] SZENDREY-DOBSZAY-RAJECZKY 1979. I. köt 146. és II. köt. 71. b-u példák.

[43] BOZÓKY 1797. 93.

[44] KOVÁCS 1842 .I. 93.

[45] Az „Üdvözlégy Krisztusnak” – „Csillagom, révészem” – „Rákóczi nóta” dallamcsoport koráról, eredetéről és elterjedéséről folytatott kutatásoknak és vitáknak kiterjedt irodalma van, itt most csak Kodály összevetését említjük meg. (KODÁLY 1952 45-46.)

[46] Lásd a 16. jegyzetet!

[47] Három nagy tánczenei forrásunk, a Vietórisz-kódex, a Kájoni-kódex és a Lőcsei Tabulatúráskönyv – lévén mindhárom virginálkönyv – a jobbkézben írott dallamokat alátámasztja legalább egy balkézszólammal, de egy-két táncdarab esetében több hanggal is. Ez pedig elég jól eligazít egyrészt a szóbajöhető harmóniák s általában a harmóniai terv dolgában, másrészt pedig a disszonanciák kezelésének kérdésében.

[48] SZENDREY-DOBSZAY-RAJECZKY 1979. I. köt. 148. II/108. l példa.

[49] S eképpen az RMDT I 237-es dallammal is.

[50] SZENDREY-DOBSZAY-RAJECZKY 1979. I. köt. 148. II/108. t példa.

[51] PAPP 1970 507. 108. dallam jegyzete. A litánia NÁRAY 1695. 181.

[52] Vö. SZENDREY-DOBSZAY-RAJECZKY 1979. II. köt. 70-71.

[53] A szólamok: C-furulya (tenor), ének, rebek (vagy mélyhegedű), gordonka és tenorlant.

[54] CSOMASZ-TÓTH 1959. 387. 211/III jegyzete 576.

[55] CSOMASZ-TÓTH 1967. 219.

[56] Mikor e széles világ... Kv 1744 237., és Mondjatok ditséretet... Kv 1744 359. (RMDT I 92. és 93. dallamok)

[57] A szólamok beosztása: C-furulya, ének, rebek (vagy mélyhegedű), gordonka+tenorlant.

Csaba BÉKÉSI-MÁRTON: Historical Folk Songs in the Klimo Library

„You have found grace in your church, my Lord”

–– The occasion for this paper was an early music concert. The conference of the Klimo Library gave me the opportunity to deliver this selection of music by offering a concert from the musical pieces available in the library. The early ecclesiastical musical sources of the Klimo Collection are mostly in Latin. There are only three volumes in Hungarian which are primary sources to early musical heritage. The first part of the paper is a brief presentation of these sources, then I give an outline of the history, connections and groups of the performed melodies. Some of them have medieval, perhaps fifteenth-century origins, some are dated from the end of the eighteenth century. The earlier the melodies are, the wider is the range of the later sources which contain them in their ad notam part.

Any modern delivery requires an interpretation not only because of the modern instruments but also because of the different reception of chamber music. There is a need for „interleaving” music and text. We have to complete the polyphonic pieces which are available only in fragments or are related only in secondary sources, therefore we have to find parallel evidences in the more completely extant sources from the same type of musical heritage. Such a source can be the dance music of the seventeenth century and that period of folk music which we can date to that age. The songs performed by our ensemble, the „Hírës Pannónia” (Famous Pannonia) Early Music Ensemble in September 2006, were interpreted mainly on the base of this dance music. After offering a brief history of these melodies I present the interpretation of these songs.

*   *   *

Table of Contents

Címlap, Impresszum

Tartalomjegyzék

A kötet szerzői

Előszó

Raýman János: Klimo György híres éremgyűjteménye

F. Dárdai Ágnes: Régi tankönyvek a hajdani Pécsi Püspöki Könyvtárban

Hartvig Gabriella: Angolszász munkák a Klimo-gyűjteményben

Schmelczer-Pohánka Éva: Adalékok Klimo Ferenc vitatéziseinek kiadástörténetéhez

Tengely Adrienn: A pécsi papság nézetei a nőkérdésről a századelőn

Vass Éva Tünde – Jankovits László: Nemzeti Plutarkus

Csóka-Jaksa Helga: Patkovics József tevékenysége és könyvtára a Klimo-gyűjteményben1

Kirics Márta: A Klimo-gyűjtemény két muzeális kötetének restaurálása

Békési-Marton Csaba: Történeti népének-dallamok a Klimo Könyvtárban